У х в а л а

іменем україни

10 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання припиненим договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») було укладено кредитний договір.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між нею та банком було укладено договори поруки та іпотеки, предметом якого є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року визнано припиненим з 15 липня 2008 року договір поруки від 04 лютого 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Універсал Банк».

Посилаючись на те, що договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язання поруки між кредитором та третьою особою, а тому особа, яка не є позичальником та поручителем, не може бути заставодавцем, оскільки застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання, просила визнати припинем з 15 липня 2008 року договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, укладений 04 лютого 2008 року між нею та ПАТ «Універсал Банк».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, правильно визначивши характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, обґрунтовано виходив із того, що іпотека та порука є різними видами забезпечення виконання основного зобов'язання, тому норми, що регулюють поруку, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки, а тому підстави для визнання договору іпотеки припиненим відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська