Справа № 463/2279/16-ц
Провадження № 2/463/1334/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирича С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

прокурора Поліщука Р.А.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про компенсацію збитків, суд

в с т а н о в и в :

позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення шляхом списання коштів державного бюджету Головним управлінням Державної казначейської служби у Львівській області, що знаходиться за адресою: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18 та Державною казначейською службою України, що знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіона, 6 в сумі 342 605,49 грн. як компенсацію збитків, завданих Личаківським ВДВС Департаменту виконавчої служби Львівського управління юстиції, що знаходиться за адресою: 79019, м. Львів, пр-т Чорновола, 39 та ці кошти зарахувати відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2014 року (справа №2/463/1318/14) на ОСОБА_2, м. Львів, вул. Ю.Мушака, 44-а/17. В подальшому позовні вимоги уточнив та просить стягнути з відповідачів суму основного боргу в розмірі 533 400 грн., а також інфляційних втрат в розмірі 357 365,38 грн. та 3% банківських річних в розмірі 33 144 грн., а всього 923 909,38 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.09.2014 року у цивільній справі №2/463/1318/14 стягнено з ОСОБА_5 на користь позивача кошти в сумі 342 605,49 грн., 25.10.2014 року дане рішення набрало законної сили. Личаківським ВДВС 13.11.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45412042, однак 30.08.1015 року позивачем отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка була оскаржена та ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі №463/4825/15-ц, провадження №4-с/463/76/15 визнана неправомірною і скасована. Однак лише постановою Личаківського ВДВС від 05.01.2016 року приєднано виконавче провадження №45412042 до зведеного виконавчого провадження №48589815, хоча це мало бути зроблено ще 21.11.2014 року. Крім того, в разі неявки боржника мала бути винесена постанова про привід такого через органи внутрішніх справ, однак цього зроблено не було. Личаківським ВДВС подано в розшук два автомобілі, які належать боржнику, однак такий розшук не дав результатів протягом року, а причини державним виконавцем встановлені не були. Це свідчить про формальне виконання Личаківським ВДВС своїх обовязків, а така бездіяльність дала можливість боржнику приховати своє майно, на яке могло бути накладене стягнення. Тобто Личаківським ВДВС не встановлено майно, на яке може бути звернено стягнення, місце перебування боржника невідоме, а тому виконати рішення суду неможливо. За таких обставин позивачу завдані збитки, які виникли з вини Личаківського ВДВС Львівського МУЮ у розмірі нестягнутої суми, визначеної судом, а саме 342 605,49 грн. Крім того, боржник мав повернути позивачу суму боргу, яка відповідно до договору позики від 23.03.2009 року еквівалентна 20 000 доларів США. З урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 12.09.2016 року сума основного боргу становить 533 400 грн., інфляційні втрати - 357 365,38 грн., 3% банківських річних 33 144 грн., а тому всього слід компенсувати позивачу 923 909,38 грн. З урахуванням наведеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити з мотивів, викладених в ньому.

В судове засідання представник Личаківського ВДВС ЛМУЮ не зявився, подав суду заперечення, в яких в позові просив відмовити повністю. Зазначив, що державним виконавцем було своєчасно вжито всіх передбачених законом заходів для розшуку майна боржника, а також за його поданням боржник ОСОБА_5 був оголошений судом в розшук. Стосовно транспортних засобів боржника пояснив, що такі були оголошені ним в розшук у різних виконавчих провадженнях, однак сам розшук та встановлення фактів, з ним повязаних, покладено на УДАІ МВС у Львівській області та не входить до компетенції ДВС. Крім того, винесення постанови про його привід боржника через органи внутрішніх справ є правом, а не обовязком державного виконавця та здійснюється ним на власний розсуд. З урахуванням наведеного просив у позові відмовити.

Представник Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області та Державної Казначейської служби України ОСОБА_4 проти позову заперечив та пояснив, що Головне управління ДКСУ не є розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому даний позов до нього предявлятися не може. Також зазначив, що позивачем не доведено протиправності дій державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ, а тому в позові слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, висновок прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд в позові відмовляє з наступних підстав.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» (в редакції станом на 01.01.2015 року) передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.09.2014 року (а.с.11) задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики від 24.03.2008 року та стягнено з відповідача заборгованість у розмірі 261 400 грн. основного боргу, 24 973,32 грн. 3% річних, 55 282,17 грн. інфляційних втрат та 950 грн. судового збору.

06.11.2014 року Личаківським районним судом було видано виконавчий лист №2/463/1318/14 на виконання даного рішення суду (а.с.30).

У відповідності до вимог ч. 11 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постановою ВП №45412042 головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 13.11.2014 року (а.с.29) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/463/1318/14, виданого 06.11.2014 року (а.с.29), а постановою від 14.11.2014 року (а.с.28) накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №45412042 від 29.05.2015 року (а.с.12) виконавчий документ повернуто стягувачу у звязку з тим, що, як встановлено проведеними державним виконавцем перевірками, у боржника ОСОБА_5 відсутнє місце праці, на обліку як пенсіонер він не перебуває та пенсії не отримує, як безробітний не числиться у центрі зайнятості та допомоги по безробіттю не отримує, нерухоме майно, яке б належало боржнику на праві власності виявлено не було. Постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 12.08.2015 року оголошено в розшук транспортні засоби Volkswagen Jetta, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, та Volkswagen Golf, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, які належать ОСОБА_5

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.11.2015 року (а.с.13) задоволено скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії Личаківського ВДВС ЛМУЮ, визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ про повернення стягувачу виконавчого документа виконавчого листа 2/463/1318/14, виданого 06.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 342605,49 грн.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у Личаківському ВДВС ЛМУЮ перебуває кілька виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5, які постановою державного виконавця обєднано у зведене виконавче провадження №48589815, ВП №45412042 приєднано 05.01.2016 року (а.с.17). Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.11.2015 року (а.с.20) задоволено подання головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ та оголошено в розшук боржника ОСОБА_5 (ВП №45412042).

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З наведеного вище вбачається, що державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ виконувалися покладені на нього обовязки, ним було винесено постанови про накладення арешту на все майно боржника, вжито заходи щодо виявлення майна боржника, а також грошових коштів, на які може бути звернено стягнення. Також, за зверненням державного виконавця судом ОСОБА_5 було оголошено в розшук.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року (а.с.64-66) відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 передбачене статтею 87 Закону про виконавче провадження право стягувача звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи поширюється й на випадки невиконання юридичними особами рішень про стягнення аліментів, а також рішень, на підставі яких здійснюється утримання за виконавчими документами із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника. За змістом цієї норми права відповідальність юридичної особи може застосовуватись як при неможливості, так і при утрудненні виконання рішення з вини зазначеної особи. Вина юридичної особи у невиконанні рішення суду доводиться відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК і може полягати у не проведенні стягнення коштів із боржника як навмисно, так і внаслідок недбалості, у тому числі й у разі невиплати йому заробітку (доходу), на який звертається стягнення.

При цьому, згідно з положеннями вказаної вище постанови, до юридичної особи не переходять зобов'язання боржника за виконавчим документом. Присуджені з неї на користь стягувача кошти мають компенсаційний характер, а підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що через бездіяльність державного виконавця йому заподіяно збитки, оскільки рішенням суду з боржника стягнуто кошти на користь позивача, вказане рішення прийнято до виконання і на даний час виконавчий лист перебуває на виконанні у ДВС, обставини, що унеможливлюють виконання цього рішення суду не настали.

Так, судом встановлено, що на даний час на виконавче провадження за виконавчим листом №2/463/1318/14, виданим 06.11.2014 року, перебуває на виконанні в Личаківському ВДВС ЛМУЮ, державним виконавцем вчинені дії з приводу розшуку та арешту майна і оголошено розшук боржника, з часу прийняття виконавчого документи до виконання пройшов незначний термін, рішення суду про бездіяльність державного виконавця стосувалося лише безпідставного повернення виконавчого документу, який в подальшому був прийнятий повторно до виконання, а тому вказане рішення суду може бути виконане в подальшому.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що бездіяльність державної виконавчої служби призвела до унеможливлення виконання рішення суду про повернення боргу, а тому підстав для стягнення збитків із Держави в порядку визначеному ст.56 Конституції України не має.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі №6-48 цс 13 в постанові від 11 вересня 2013 року.

Окрім того, безпідставними є доводи позивача про наявність правових підстав на стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних з Держави, оскільки такі можуть стягуватися внаслідок неналежного виконання зобовязань боржником за зобовязанням. Боржником у зобовязанні з позивачем є ОСОБА_5, а не ДВС чи Держава. Тому ці вимоги положеннями ст.ст. 526, 625 ЦК України обґрунтовані безпідставно.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не представлено належних доказів щодо заподіяння йому збитків саме Личаківським ВДВС ЛМУЮ, суд приходить до висновку, що даний позов є безпідставним та у задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про компенсацію збитків відмовити за безпідставністю вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.