АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7037/16 Справа № 191/2209/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Глущенко Н.Г., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 квітня 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за якою просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 20 427,48 грн. за кредитним договором № ABH0RG151320277 від 28.06.2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17896,32 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13,73 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1001,19 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 67,31 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 948,93 грн.; а також судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 28 червня 2015 року на підставі укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_2 кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 17896,31 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Відповідач надав згоду на те, що підписана ним письмова заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами Банку складає між сторонами договір. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20427,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17896,32 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13,73 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1001,19 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 67,31 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 948,93 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року ухвалено: у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» - відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією письмової заяви відповідача від 28 червня 2015 року на отримання кредиту та копією Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), де викладені всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору. Строк дії кредитного договору 3 роки, з 28 червня 2015 року по 27 червня 2018 року, кредит був отриманий відповідачем в розмірі 17896,31 грн. Отже, факт перебування сторін у договірних правовідносинах є доведеним. В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості, згідно якого розмір заборгованості станом на 10 березня 2016 року складає 17896,32 грн. Жодних інших доказів в підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, крім розрахунку заборгованості, позивачем не надано, а сам по собі розрахунок заборгованості не є достатнім доказом порушення відповідачем умов кредитного договору у разі наявності у нього заперечень з цього приводу. З письмової заяви вбачається, що відповідач заперечує факт невиконання ним умов кредитного договору і надав суду копії квитанцій про сплату кредиту. Як вбачається з копії письмової заяви позичальника, відповідач отримав кредит в розмірі 17896,31 грн. строком на три роки, як зазначено у наданому суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 10 березня 2016 року у відповідача існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 17896,32 грн., тобто навіть більша, ніж сума кредиту, яка була відповідачем отримана. Згідно наданих суду копій квитанцій про сплату кредиту, відповідачем на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення кредиту було сплачено: 15 жовтня 2015 року - 1217,00 грн.; 31 грудня 2015 року - 3400,00 грн.; 01 березня 2016 року - 1240,00 грн.; 28 березня 2016 року - 1214,00 грн.; 20 квітня 2016 року - 1214,00 грн.; 16 травня 2016 року - 1214,00 грн.; 13 червня 2016 року - 1214,00 грн.; 18 липня 2016 року - 1214,00 грн. Отже, після подання до суду позову, відповідачем були здійснені неодноразові платежі, які не враховані у розрахунку заборгованості, а представник позивача в судове засідання не з'явився, суму боргу не уточнив, інших доказів в обґрунтування позовних вимог суду не надав, відповідач заперечує факт наявності у нього на даний час заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим суд має сумніви стосовно достовірності викладених позивачем у позовній заяві обставин. Крім того, суд враховує, що отримана відповідачем сума кредиту 17896,31 грн. була строком на три роки, тоді як на даний час, тобто майже за рік відповідач сплатив більше половини отриманої ним суми - 11927,00 грн., у зв'язку з чим стягнення з нього усієї суми заборгованості не буде відповідати вимогам закону та справедливості. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що у підтвердження існуючих кредитних правовідносин між сторонами у справі позивачем надана суду Заява Позичальника № ABH0RG151320277 від 28.06.2015 року (а.с.5). Відповідно до вказаної Заяви Позичальника відповідач просив позивача надати йому строковий кредит на наступних умовах: п.1 - сума кредиту 17 896,32 грн.; п.2 - строк кредиту 36 місяців з 28.06.2015 року по 27.06.2018 року включно; п.3 - відсоткова ставка (фіксована) - 0,12% річних: п.4 - єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту 688,32 грн.; п.5 - щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту 715,85 грн.; п.7 - щомісячний платіж у сумі 1 213,90 грн. період сплати з 25 по 29 число кожного місяця; п.10 - кредит наданий на оплату товару «окна/двери»; п.13 - згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Заяві, Умовах та правилах понад 210 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. Згідно п.15 вказаної Заяви позичальника, - при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожний день прострочки. Згідно п.16 вказаної Заяви, - позичальник згоден, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

08 квітня 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із вказаною позовною заявою за розрахунком заборгованості за кредитом станом на 10.03.2016 року у розмірі 20 427,48 грн. за кредитним договором № ABH0RG151320277 від 28.06.2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17896,32 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13,73 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1001,19 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 67,31 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 948,93 грн. (а.с.4).

Відповідач в наданій суду заяві (а.с.34) заперечував проти позову, посилаючись на те, що він належним чином виконує свої кредитні зобов'язання, що підтверджується копіями наданих квитанцій. Згідно наданих суду копій квитанцій про сплату кредиту, відповідачем на користь позивача в рахунок погашення кредиту було сплачено: 15 жовтня 2015 року - 1217,00 грн.; 31 грудня 2015 року - 3400,00 грн.; 01 березня 2016 року - 1240,00 грн.; 28 березня 2016 року - 1214,00 грн.; 20 квітня 2016 року - 1214,00 грн.; 16 травня 2016 року - 1214,00 грн.; 13 червня 2016 року - 1214,00 грн.; 18 липня 2016 року - 1214,00 грн. (а.с.35-36).

Аналізуючи зазначені докази, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено що у банку виникло право на дострокове стягнення кредиту.

Відповідно до вимог ст. ст. 526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на вимоги ч.2 ст. 1050 ЦК України, - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст. ст. 549 - 552 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

З аналізу зазначених норм закону та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач своє право на дострокове стягнення кредиту в позовній заяві не обґрунтував, не скористався своїм правом на доведення зазначених обставин в судових засіданнях, а матеріалами справи спростовується наявність у банку права на дострокове стягнення кредиту, оскільки не встановлено відповідно до п. 13 Заяви Позичальника № ABH0RG151320277 від 28.06.2015 року прострочена заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування або зміни рішення суду не має.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді Н.Г. Глущенко

З.М. Пономарь