Справа № 175/5177/15-ц
Провадження № 2/175/2123/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 21.09.2009 року померла мати позивачки ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії 1-КИ №310592, видане Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 29.09.2009 року), яка за свого життя 05.09.2009 року склала заповіт, яким зробила розпорядження про те, що усе майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Так після смерті матері, позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НАК №323153, виданого 09.12.2014 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зокрема на земельну ділянку №209, площею 0,0500 га у с/т «Аґрус-1», Ювілейної селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Крім того, після смерті ОСОБА_2 відкрилися спадщина на садовий будинок №209 в с/т «Аґрус-1», Ювілейної селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Проте 26.10.2015 року державним реєстратором Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на вищевказаний будинок у звязку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на спірний будинок.

Так, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, крім позивачки, після смерті ОСОБА_2, спадкоємців за законом чи за заповітом немає.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права (ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України).

У відповідності з вимогами ст.80 ЦПК України, у позовах про право приватної власності на нерухоме майно, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Так як самостійно встановити точну ціну позову я можливості не мав. - з метою визначення дійсної вартості нерухомого майна, я звернувся до особи, яка у відповідності з вимогами діючого законодавства, має достатній рівень підготовки для самостійного проведення робіт з експертної оцінки майна, про що має відповідний сертифікат, затверджений Головою фонду держмайна України, та ОСОБА_4 Українського товариства оцінювачів, та крім того, має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником.

Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АМ №265250, виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.02.2001 року, ІПН: НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 21.09.2009 року, на садовий будинок №209 в с/т «Аґрус-1», Ювілейної селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, загальною площею 76,9 кв.м, з яких житлова площа становить 45,2 кв.м, допоміжна площа 29,8 кв.м, площа літніх приміщень 1,9 кв.м, та який складається з наступного:

І-І тамбур, площею 1,9 кв.м;

І-1 сходова клітка, площею 4,4 кв.м;

І-2 кухня, площею 13,0 кв.м;

І-3 санвузол, площею 2,4 кв.м;

ІІ-4 сходова клітка, площею 3,8 кв.м;

ІІ-5 кімната, площею 17,3 кв.м;

ІІІ-6 сходова клітка, площею 1,2 кв.м;

ІІІ-7 кімната, площею 16,6 кв.м;

ІІІ-8 сходова клітка, площею 2,3 кв.м;

МЗ-9 сходова клітка, площею 2,7 кв.м;

МЗ-10 кімната, площею 11,3 кв.м,

а також господарські будівлі і споруди: а1 прибудова, площею 2,2 кв.м; Б сарай, площею 2,9 кв.м; В навіс, площею 3,6 кв.м; Г навіс, площею 14,8 кв.м; Д вбиральня, площею 1,6 кв.м; Е навіс, площею 2,5 кв.м; з/я зливна яма, 1 шт.; №1 ворота, площею 5,7 кв.м; №2 огорожа, площею 28,0 кв.м; №3 ворота, площею 6,8 кв.м; №4 огорожа, площею 90,0 кв.м; І замощення, площею 43,0 кв.м; ІІ замощення, площею 32,00 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров