Справа № 367/1280/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/5825/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсного правочину , -

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на таке.

6 липня 2012 року між сторонами був укладений договір позики коштів в сумі 135 830 грн., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі.

З метою забезпечення виконання вказаного зобовязання, 06 липня 2012 рок між сторонами був укладений іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі під № 1689 від 06 липня 2012 року. Предметом вказаного договору є надання іпотекодавцем (позивачем) в іпотеку нерухомого майна - будинку №40 В по вул. Фрунзе в м. Ірпінь та земельної ділянки під ним площею 0,0600 га, які належать іпотекодавцю на праві приватної власності.

Терміном виконання зобовязання, згідно іпотечного договору зазначена дата - 01 лютого 2012 року.

27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на підставі заяви відповідача було видано дублікат іпотечного договору, в який нотаріусом односторонньому порядку внесено змін договору іпотеки, зокрема в п.п.1.2.1 щодо строку виконання зобов»язань та до п.6.1 в частині заміни слів « купівлі-продажу» на «позики».

Позивач вважає, що мала місце не видача дубліката іпотечного договору, а оформлення нового зміненого правочину, оскільки дублікат іпотечного договору став правовою підставою для реєстрації права власності за відповідачем на спірне майно, що потягло за собою порушення права власності позивача.

На думку позивача, вказаний оспорюваний правочин через недодержання форми вчинення правочину та недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення, згідно вимог чинного законодавства вважається нікчемним, але для застосування наслідків недійсності правочину необхідне визнання його судом недійсним.

Позивач просив суд визнати недійсним дублікат іпотечного договору від 06 липня 2012 року, виданий 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 та зареєстрований нею під №3024 недійсним та застосувати наслідки недійсності цього правочину.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано дублікат іпотечного договору від 06 липня 2012 року, виданий 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом КМРО ОСОБА_2 та зареєстрований під № 3024 - недійсним.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 та тертя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту встановлення обставин справи та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційних скарг вказали, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що виданий нотаріусом 27 листопада 2013 року дублікат договору іпотеки є правочином, оскільки він не породжував будь-яких прав і обов»язків сторін, лише є копією договору іпотеки від 6 липня 2012 року, який і є правочином.

Крім того, за відсутності оригіналу договору іпотеки від 6 липня 2012 року, висновок суду про те, що дублікат від 27 листопада 2013 року не відповідає змісту договору іпотеки від 6 липня 2012 року, є безпідставним.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення, що переглядається, не відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено, 06 липня 2012 рок між сторонами був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі під № 1689. За цим договором ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в іпотеку будинку №40 В по вул. Фрунзе в м. Ірпінь та земельну ділянку під ним площею 0,0600 га, з метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики, укладеним між сторонами 6 липня 2012 року.

27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на підставі заяви відповідача було видано дублікат вказаного іпотечного договору.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Як вбачається з фотокопії іпотечного договору укладеному між сторонами 06 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованому в реєстрі під № 1689: зазначена така інформація : п. 1.2.1 - «кінцевим терміном виконання 01 лютого 2012 року»; у. п.6.1 у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за договором купівлі-продажу, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.8-9).

Як видно із фотокопії дублікату іпотечного договору від 6 липня 2012 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 27 листопада 2013 року, у така п. 1.2.1 та п.6.1 міститься інша формація, ніж у іпотечному договорі , зокрема внесено зміни в п.п.1.2.1 щодо строку виконання зобов»язань та до п.6.1 в частині заміни слів « купівлі-продажу» на «позики». ( а.с.13-16).

Визначаючи дублікат іпотечного договору недійсним правочином, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом в односторонньому порядку без погодження сторін внесено зміни в дублікат іпотечного договору, тому його зміст суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду суперечить вимогам закону та матеріалам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

З матеріалів справи вбачається, що 6 липня 2012 року між сторонами укладено іпотечний договір, який і є правочином, в розумінні ст. 202 ЦК України, бо саме він породив права і обов»язки у сторін цього договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ніяких інших правочинів з приводу іпотеки між сторонами не укладалось.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не оскаржує вчинений між ним та ОСОБА_5 правочин іпотеки від 6 липня 2102 року.

Фактично, вимоги позивача зводяться до того, що він не погоджується із текстом договору іпотеки, викладеним у дублікаті, виданому нотаріусом27 листопада 2013 року, який, на його думку, не відповідає оригіналу.

Проте, видача дубліката договору не є правочином, а є нотаріальною дією щодо видачі дубліката правочину, передбаченому ст. 53 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні ч. 5 ст. 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

За таких обставин, дублікат, виданий нотаріусом 27 листопада 2013 року не є правочином, оскільки є документом, ідентичному похідному, лише відтворює текст іпотечного договору від 6 липня 2012 року, однак дублікат сам по собі не породжує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків, оскільки відповідні права та обов»язки сторони набули при укладенні іпотечного договору 6 липня 2012 року.

З правової точки зору дублікат не має ознак правочину як вольового акту особи, який вчиняється для досягнення дозволеної законом мети, відтак, недодержання вимог, які є необхідними для чинності правочину, не можуть бути підставою для визнання дублікату недійсним, оскільки дублікат не є правочином.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і ухвалив рішення про визнання недійсним дублікату договору з порушенням вказаних вище норм матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням вимог матеріального права, а тому апеляційні скарги слід задовольнити як обґрунтовані.

Встановлено, що дублікат документ, ідентичний похідному, його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, відтак, він не є юридичним фактом, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов»язки. За таких обставин, захистити право позивача шляхом визнання дублікату недійсним не можливо, оскільки дублікат не є правочином, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично позивач оскаржує нотаріальну дію по видачі дубліката іпотечного договору, і помилково вважає, що недотримання нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині виправлення технічних помилок є підставою для визнання дублікату недійсним правочином. Однак відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України та положень КАС України передбачено інший спосіб захисту прав у випадку незгоди особи з вчиненням певних нотаріальних дій.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачів у рівних частинах слід стягнути документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 267 гривень 96 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів , -

вирішила:

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсного правочину.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 267 гривень 96 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 267 гривень 96 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :