Справа № 489/3925/16-ц
Номер провадження 2/489/2241/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва, в складі:

головуючого судді - Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 21.12.2012 р. вона та ОСОБА_2, який діяв як ліквідатор ФОП ОСОБА_4, був укладений попередній договір купівлі-продажу ? частки АДРЕСА_1, яка належала на праві власності останньому. За даним договором відповідач зобовязався підготувати всі необхідні документи для підписання основного договору в строк до 01.02.2013 р. Ціна продажу - 52 928 грн. 00 коп. При цьому позивачкою при укладенні попереднього договору було сплачено забезпечувальний платіж в сумі 52 000 грн. Однак 01.02.2013 р. сторонами було встановлено, що на АДРЕСА_1 в цілому було накладено арешт слідчим відділенням податкової міліції ДПІ у Голосіївському районі м. Києва. В звязку з цим нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу було неможливим. Однак сторонами всі умови договору було виконано в повному обсязі, позивачка володіє та користується ? часткою квартири, зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою, та сплатила всі грошові кошти за придбання даного майна. За таких обставин ОСОБА_3 вважає даний договір укладеним.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка ОСОБА_3 просить суд: визнати укладеним договір купівлі-продажу ? частки квартири АДРЕСА_2 від 21.12.2012 р. між ОСОБА_2 та нею; визнати за нею право власності на ? частку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, вважав, що позовні вимоги підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 був фізичною особою-підприємцем, якого відповідно до Ухвали Господарського суду Миколаївської області було визнано банкрутом.

Ліквідатором фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 було призначено ОСОБА_2.

ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 28.02.1997 р., належить частка квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до Договору, посвідченого ПН ММНО ОСОБА_5 від 21.08.2009 р. за реєстровим номером 2661, було визначено частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3. Частка ОСОБА_4 склала ? частку.

21.12.2012 р. ОСОБА_2, який діяв як ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, та ОСОБА_3 уклали Договір, посвідчений ПН ММНО ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_2 на виконання Протоколу № 30 від 19.11.2012 р. засідання комітету кредиторів у справі № 18/204/09 про банкрутство ФОП ОСОБА_4, та ОСОБА_3 попередньо зобовязуються у строк до 01.02.2013 р. укласти на умовах і в порядку, визначених цим Договором, договір-купівлі-продажу нерухомого майна, а саме ? частки у праві власності на квартиру № 124, що розташована в м. Миколаєві, вул. Космонавтів, буд. № 152.

Згідно п. 2 Договору ОСОБА_2 зобовязується підготувати усі необхідні документи для підписання Основного договору в строк до першого лютого 2013 року.

Ціна обєкту продажу (1/4 частки АДРЕСА_1) становить 52 928 грн. 00 коп. Вказані кошти ОСОБА_3 зобовязалась сплатити в повному обсязі в день укладення основного договору.

Відповідно до п. 5 Договору в забезпечення виконання своїх зобовязань з укладення Основного договору ОСОБА_3 сплачує ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у сумі 52 000 грн. 00 коп.

З пояснень сторін вбачається, що у встановлений Договором строк 01.02.2013 р. вони звернулись до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу, однак зясувалось, що на всю квартиру АДРЕСА_2 було накладено арешт.

У відповідності до Інформаційної довідки від 10.08.016 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 26.08.2010 р. накладено арешт на підставі постанови СВ ПМ ДПІ у Голосіївському р-ні м. Києва.

Відповідно до Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2012 р. було задоволено частково клопотання ліквідатора ОСОБА_2 та скасовано арешт, накладений постановою СВ ПМ ДШ у Голосіївському р-ні м. Києва на майно банкрута ОСОБА_4, а саме ? частки спірної квартири.

Проте відповідно до Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві відмовлено в державній реєстрації припинення обтяження на вище вказану квартиру, оскільки в реєстрі відсутня інформація про накладення арешту на ? частку квартири ОСОБА_4, а арешт накладено на квартиру в цілому.

За таких обставин укласти Основний договір купівлі-продажу спірної квартири в порядку та на умовах, визначених в попередньому договорі, виявилось неможливим.

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що договір купівлі-продажу є укладеним, оскільки всі його істотні умови були виконані сторонами в повному обсязі - грошові кошти за придбання майна сплачено, ОСОБА_3 фактично володіє та користується ? часткою квартири, що належала ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У відповідності до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

Дослідивши надані докази в сукупності, судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого вони зобовязались в майбутньому укласти договір купівлі-продажу АДРЕСА_1.

Однак у встановлений в попередньому договорі строк договір купівлі-продажу укладено не було. Крім того, ОСОБА_3 не було в повному обсязі виконано вимоги щодо оплати повної вартості обєкта продажу, згідно документів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що він визнає заявлені вимоги та не заперечує проти задоволення позову не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суперечать положенням Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: