ЄУН № 337/3366/16-ц
Провадження № 2/337/1628/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючої судді - Сидорової М.В.

при секретарі Коваленко В.С.

за участі представників позивача ОСОБА_1ВІ., ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за грошовим зобовязанням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996р. по 25.06.2012р., під час якого з метою придбання квартири, він уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір на суму 38000 доларів США, які в подальшому були передані ТОВ «АРМАСС» для будівництва кв.№5 в будинку №14 по пр.Ювілейному в м.Запоріжжя. Право вимоги за кредитним договором від АКБ «ТАС-Комерцбанк» переходило до ПАТ «Сведобанк», далі до ПАТ «Дельта Банк». Після розірвання шлюбу він продовжив сплачувати кошти за кредитними зобовязаннями.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р. та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2014р. кредитний договір №0703/1107/88-329 від 20.11.2007р., укладений між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», визнано таким, що укладений в інтересах подружжя та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь суму сплачених коштів за вказаним кредитним договором в розмірі 25234,33 грн., суму сплачених страхових внесків за кредитним договором в розмірі 641 грн. та судовий збір 258,75 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2015р., з ОСОБА_8 на його користь стягнуто суму сплачених грошових коштів за вказаним кредитним договором в розмірі 129458,09 грн. та судовий збір 243,60 грн.

Оскільки відповідачка свої зобовязання щодо повернення сплачених ним коштів за кредитним договором не виконує, просить стягнути з відповідачки на його користь три відсотки річних та інфляційні витрати в загальній сумі 103202, 32грн., в тому числі 2201,70грн. - три проценти річних та 23243,12 грн. інфляційні втрати за боргом, визначеним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р. за період з 11.11.2013р. по 01.09.2016р., 6730,27 грн. три проценти річних та 71027,23 грн. інфляційні втрати за боргом, визначеним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2014р. за період з 09.12.2014р. по 01.09.2016р.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1ВІ., ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, додатково представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що судовими рішеннями Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р. та від 09.12.2014р. було визнано наявність між сторонами, які були подружжям, спільного (солідарного) зобовязання за кредитним договором №0703/1107/88-329 від 20.11.2007р., який був укладений між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк». Оскільки позивач сплатив борг за кредитним договором банківській установі, то відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України, він має право регресу до відповідача, а відповідачка зобовязана виплатити позивачу половину сплачених ним грошових коштів за кредит.

Вказує, що грошові зобовязання між сторонами виникли саме на підставі кредитного договору, а не з сімейних правовідносин або з підстав виконання рішення суду, тому до вказаних правовідносин розповсюджуються норми ЦК України, в тому числі ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що відповідачка свої зобовязання не виконує, позивач має право в порядку ст.625 ЦК України вимагати від відповідачки, яка прострочила виконання грошового зобовязання, починаючи з восьмого дня сплати ним спільного (солідарного) зобовязання за кредитним договором, сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог через їх безпідставність та необґрунтованість. Кожний окремо пояснювали, що рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя, на які посилається позивач, ухвалені не за зобов'язальними правовідносинами сторін, а за сімейними правовідносинами, оскільки спір виник між подружжям і суди в обґрунтування своїх рішень посилались саме на норми Сімейного кодексу України, що свідчить про відсутність між сторонами договірних зобов'язань. Оскільки передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, просили в позові відмовити.

Також зазначили, що посилання позивача та його представників на те, що позивач має право вимагати з відповідачки сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, безпідставні через те, що на обґрунтування позову вони посилаються на те, що грошові зобовязання між сторонами виникли з приводу кредитних зобовязань, в той же час кредит позивач отримав не в гривні, а доларах США, а зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р., ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, визнано кредитний договір від 20.11.2007р., укладений між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», таким, що укладений в інтересах подружжя, а зобовязання за договором спільним боргом ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Цим же рішенням, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму сплачених коштів за кредитним договором №0703/1107/88-329 від 20.11.2007р. в розмірі 25234,33 грн., суму сплачених страхових внесків за кредитним договором в розмірі 641 грн. та судовий збір 258,75 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2014р. вищевказане рішення скасовано в частині визнання зобовязань за договором спільним боргом ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та ухвалено в цій частина нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р. залишено без змін.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2014р., ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_2, ПАТ «Дельта Банк», про стягнення компенсації за погашений кредит, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2015р., з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 стягнуто суму сплачених грошових коштів за кредитним договором №0703/1107/88-329 від 20.11.2007р. в розмірі 129458,09 грн. та судовий збір 243,60 грн.

Під час судового розгляду вищевказаних цивільних справ Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996р. по 25.06.2012р.

Під час перебування в шлюбі, 28.08.2007р. між ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (за договором довірителями) було укладено договір доручення №29 із ТОВ «АРМАСС», за умовами якого ТОВ «АРМАСС» зобовязалось організувати будівництво та отримання у власність довірителями квартири АДРЕСА_1.

20.11.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6ЛО. отримав 38000 доларів США на споживчі цілі.

11.08.2008р. на підставі свідоцтва, виданого управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 11.08.2008р., право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано в рівних частинах за ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 продовжував сплачувати платежі за кредитним договором.

Хортицький районний суд м.Запоріжжя, приймаючи рішення за вищевказаними справами на підставі статей 61, 65, 69 СК України, прийшов до висновків, що укладений 20.11.2007р. кредитний договір було укладено в інтересах сімї ОСОБА_6, боргові кредитні зобовязання несуть як дружина, так і чоловік, а не тільки той з подружжя, який укладав кредитний договір, в звязку з чим з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 було стягнуто половину грошових коштів, які він сплатив у погашення кредитних зобовязань.

Правильність цих висновків суду першої інстанції було підтверджено ухвалами апеляційної інстанції. Зокрема, апеляційний суд Запорізької області під час перегляду судового рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2014р., в своїй ухвалі від 05.03.2016р. зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_6 правильно задоволені відповідно до вимог ст.65 СК України та ст.544 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом під час розгляду даної справи також було встановлено, що на підставі вказаних судових рішень Хортицьким районним судом м.Запоріжжя позивачу були видані виконавчі листи, які на даний час перебувають на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби, зокрема, на примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя: про стягнення з відповідачки на користь позивача частини сплачених грошових коштів в розмірі 129 458 грн. (рішення суду від 09.12.2014р.), суми сплаченого судового збору 243,60 грн. (рішення суду від 09.12.2014р.) та суми сплаченого судового збору 258,75грн. (рішення суду від 11.11.2013р.). Виконавчий лист про стягнення суми сплачених коштів за кредитним договором та страхових внесків в загальній сумі 25 875,33 грн. Хортицьким ВДВС м.Запоріжжя 02.12.2015р. було направлено до ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві.

Судом також встановлено, що 31.03.2016р. відповідачка ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_7

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позові та його представники в судовому засіданні вказують на невиконання відповідачкою в строк своїх грошових зобовязань за кредитним договором, який було укладено в інтересах подружжя, що дає підстави позивачу для предявлення до неї вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2759цс15) при розгляді справ про передбачену ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Тобто, частиною 2 ст. 625 ЦК України визначаються загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, й її дія поширюється на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що спірні правовідносини сторін виникли з сімейних правовідносини, які регулюються нормами сімейного права і у даних правовідносинах не може бути покладена відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України.

До вказаних висновків суд прийшов з тих підстав, що рішеннями Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013р. та від 09.12.2014р., правильність яких підтверджено ухвалами апеляційної інстанції, було визнано доведеним той факт, що при укладанні ОСОБА_6 кредитного договору від 20.11.2007р., він діяв за згодою дружини ОСОБА_8 і в інтересах сімї, зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором є спільними зобовязаннями подружжя ОСОБА_8, сплата позивачем грошових коштів кредитору після припинення шлюбних відносин між подружжям є його особистою власністю, половина сплачених коштів за кредит підлягає поверненню позивачу іншим подружжям ОСОБА_8

Отже суд вважає, що спірні правовідносини сторін у справі регулюються на підставі норм статей 61, 65 СК України, норм статті 544 ЦК України, які є спеціальними відносно положень ст. 625 ЦК України й які виключають можливість її застосування до їх врегулювання.

Суд не приймає доводів представників позивача щодо врегулювання регресного зобов'язання виключно загальними нормами ЦК України й наявності у зв'язку з цим підстав для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки саме зобов'язання по сплаті кредитного боргу подружжям виникло не з загальних підстав виникнення зобов'язання, які передбачені ст. 11 ЦК України, а з підстав, передбачених нормами сімейного законодавства, й правовідносини сторін щодо вказаного зобов'язання регулюються не тільки нормами ЦК України, але й нормами СК України, які є спеціальними.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за грошовим зобовязанням задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.11,526, 544, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 61, 65 СК України, ст.ст.3, 4, 10,11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за грошовим зобовязанням відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.В. Сидорова