Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/499/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 45 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги за утримання гуртожитку і прибудинкової території

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Житомирська обласна дитяча лікарня Житомирської обласної ради (надалі дитяча лікарня) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 Враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, просила стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги за утримання гуртожитку і прибудинкової території в сумі 4 907,78 грн. за період з 01 березня 2013 року по 01 червня 2015 року (а.с.234 т.1). Позов обґрунтовувала тим, що з 1993 року на її балансі перебуває гуртожиток, розташований за адресою: Житомирський район, с. Станишівка, Сквирське шосе,6. На період роботи відповідачу в 1996 році виділено для проживання кімнату № 301 в гуртожитку, балансоутримувачем якого є дитяча лікарня, а власником територіальна громада сіл, селищ, міст Житомирської області в особі Житомирської обласної ради. Комісією по перевірці використання енергоресурсів та водопостачання у березні 2013 року в гуртожитку проведено перевірку обліку носіїв та його відповідність проектній документації. Актом встановлено, що з 2005 року по квітень 2013 року нарахування платежів за комунальні послуги відповідачу проводиться згідно показників індивідуальних лічильників, дозвіл на встановлення яких власник або балансоутримувач не давали, встановлення яких проектною документацією не передбачено та технічна документація на які відсутня. У звязку із зазначеними обставинами виникла вищевказана заборгованість за спірний період, сплачувати яку добровільно відповідач відмовляється.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4 907,78 грн. за період з 01 березня 2013 року по 01 червня 2015 року та 1 378 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд не взяв до уваги те, що індивідуальні лічильники обліку гарячої і холодної води та електроенергії встановлені ним на підставі заяви на імя головного лікаря дитячої лікарні. Зазначені засоби обліку були опломбовані та взяті позивачем на абонентський облік, а тому посилання на самовільне їх встановлення не відповідає дійсності, а нарахування плати за надані послуги згідно загальнобудинкових приладів обліку порушує вимоги п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п.19 Правил користування електричною енергією для населення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що на балансі Житомирської обласної дитячої лікарні перебуває гуртожиток, розташований за адресою: Житомирський район, с. Станишівка, Сквирське шосе,6.

У даному гуртожитку ОСОБА_1 на законних підставах користується кімнатою №301.

Відповідно до довідки позивача від 06 липня 2016 року №1.1-1117 заборгованість відповідача за комунальні послуги та проживання в гуртожитку склала 4 907,78 грн. за період з березня 2013 року по травень 2015 року (а.с.223-224 т.1).

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем), і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2005 року №630, а відносини між споживачами електричної енергії та енергопостачальниками - Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання приписів відповідно пунктів 10 та 19 вищевказаних правил спростовуються наступним.

Так, відповідно до пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2005 року №630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом пятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Однак, згідно з вимогами пункту 9 цих Правил у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі-квартирі засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Так, відповідно до пункту 19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Однак, згідно з вимогами пункту 8 цих Правил прилади обліку електричної енергії мають бути придбані, встановлені та підключені енергопостачальником відповідно до вимог правил улаштування електроустановок.

Позивач зобовязаний утримувати на балансі гуртожиток. Таке зобовязання включає ведення бухгалтерської, статистичної та іншої звітності, здійснення розрахунку коштів, необхідних для утримання гуртожитку, забезпечення управління цим нерухомим майном та відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Наказом головного лікаря від 06 лютого 2015 року №23а/г «Про запровадження обліку та розрахунків за спожиті енергоресурси по індивідуальних приладах обліку в гуртожитку лікарні» була створена комісія для прийняття до роботи встановлених індивідуальних приладів обліку на холодну, гарячу воду та електроенергію (а.с.211 т.1). У пункті даного наказу вказано, що з дозволу балансоутримувача комісії провести прийом та опломбування індивідуальних приладів обліку, оформити індивідуальні акти-прийому по кожному мешканцю.

Індивідуальні прилади обліку гарячого та холодного водопостачання та електролічильник у кімнаті, яку займає відповідач, прийняті до роботи комісією 29 травня 2015 року, що підтверджується актом від 02 червня 2015 року (а.с.203 т.1).

Оскільки чинним законодавством не передбачено справляння плати за показами індивідуальних засобів обліку у випадку, якщо такі засоби обліку належним чином не прийняті на облік виконавцем відповідних послуг, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що у спірний період, тобто з березня 2013 року по травень 2015 року, позивач не мав правових підстав для нарахування комунальних платежів (за гарячу і холодну воду та електроенергію) з урахуванням показань індивідуальних лічильників на ці носії, оскільки така правова підстава зявилася у позивача тільки в червні 2015 року, коли вищевказаним актом прилади обліку по кімнаті, яку займає відповідач, були прийняті на облік балансоутримувачем у встановленому законом порядку, враховуючи також договори №62 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії, про надання послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території, що укладені 11 травня 2015 року між Житомирською обласною дитячою лікарнею та ОСОБА_2, з фіксацією характеристик засобів обліку води та електроенергії (а.с.34-40).

Керуючись нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який належить до нормативного акта спеціальної дії, суд першої інстанції законно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги та утримання гуртожитку і прибудинкової території, яка підтверджується розрахунком, правильність якого доводами апеляційної скарги не спростована, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність дозволу позивача на встановлення індивідуальних лічильників відповідачем та прийняття їх на облік позивачем до червня 2015 року, а тому рішення суду в цій частині колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Поряд з тим, вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції не врахував вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідно до змісту якого інваліди 2-ої групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Рішення ухвалене на користь позивача. Відповідач на час ухвалення судом першої інстанції рішення був звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідно до копії пенсійного посвідчення № є інвалідом 2-ої групи загального захворювання (а.с.260 т.1). Термін дії - 01 жовтня 2017 року. Дата видачі 08 січня 2015 року.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1 378 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 15 грудня 2015 року №2486 та від 05 лютого 2016 року №178 (а.с.1-2 т.1).

Відповідно до розяснень, що надані судам у п.35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з наступними змінами), якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

На підставі ст.ст.88, 309 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача, який є інвалідом 2-ої групи, на користь позивача судового збору в сумі 1 378 грн. та ухвалює в цій частині нове рішення, яким компенсує позивачу понесені ним витрати на оплату судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати Житомирській обласній дитячій лікарні Житомирської обласної ради судовий збір у сумі 1 378 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: