ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/91/16-ц
Провадження № 2/210/687/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Скотар Р.Є.,
при секретарі Лейбенко В.В.,
за участі сторін не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 13.01.2016 року з вищезгаданим позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою № 33 в будинку № 26 по вул. Олейникова в м. Кривому Розі та вселити в зазначену квартиру; стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогув розмірі 800,00 грн.
В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що його батькам ОСОБА_4, ОСОБА_5, та племінниці ОСОБА_6 належала на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частці) квартира АДРЕСА_1, яка ними була приватизована 21.09.2010 року. 30 червня 2011 року помер його батько ОСОБА_4. За життя він заповіт не складав. Після смерті батька ОСОБА_5, як дружина спадкодавця, та ОСОБА_6 як онука спадкодавця (за правом представлення). 19 серпня 2013 року померла ОСОБА_5 За життя матір склала заповіт та все своє майно заповіла йому. Позивач зазначає, що прийняв спадщину за заповітом, оскільки подав заяву про прийняття спадщини. Однак по теперішній час отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 не може, оскільки дізнався, що племінниця оформила спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, а не на 1/6 частку, а після отримання зазначеного свідоцтва подарувала 2/3 частки квартири відповідачу по справі ОСОБА_3. Відстоюючи свої права, він звернувся до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р., визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 23 жовтня 2013 року ОСОБА_6 на спадщину, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлого 30 червня 2011 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-951, недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна (квартири); визнано договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_6 з ОСОБА_3 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1171, недійсним в частині 1/6 даної квартири. Після отримання зазначеного вище рішення суду, він звернувся до ОСОБА_8, приватного нотаріуса Криворізького, щодо часткового скасування запису про реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 в частині 1/6 даної квартири, надавши йому рішення суду. Але, нотаріусом відмовив та вказано, що я маю подати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, і на підставі такого рішення суду буде внесено запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав. Тому він був вимушений знову звернутися до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 р. було скасоване рішення від 26 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, в частині 1/6 даної квартири. Однак й після вказаного рішення нотаріус ОСОБА_8, не робить відповідні зміни, а тому він знову звернувся до суду з відповідним позовом.
З дня відкриття спадщини по теперішній час він не може користуватися спадщиною, оскільки його в квартиру не впускає відповідач, який в квартиру впустив квартирантів. Позивач посилається на ст. 328 ЦК України, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та на ч.5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Позивач в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач по справі ОСОБА_3 до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: АДРЕСА_4 ( за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 22.01.2016р.), судова повістка повернулася до суду з позначкою «у звязку з закінченням терміну зберігання», заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи матеріали справи прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частці) належала квартира АДРЕСА_3 ( а.с.7,8)
ОСОБА_4 помер 30 червня 2011 року (а.с.10). Після його смерті, спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_5 як дружина спадкодавця, та ОСОБА_6 як онука спадкодавця (за правом представлення), прийняли спадщину, по 1/6 частці, квартири кожна, та кожна з них стала власницею 1/2 частки квартири.
19 серпня 2013 року померла ОСОБА_5 ( а.с.12). За життя вона склала заповіт та все своє майно заповіла ОСОБА_2, який і прийняв спадщину (а.с.14). Однак , ОСОБА_2 отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 не зміг, оскільки ОСОБА_6 при видачі свідоцтва на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4, померлого 30 червня 2011 року, невірно вказали частку у спадщині, а саме замість 1/6 частини, вказали 1/3 частину. Помилково отримавши право власності 2/3 частки квартири, ОСОБА_6 подарувала їх відповідачу по справі ОСОБА_3 ( а.с.17,18).
Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 р. по справі № 210/1297/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р., було визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 23 жовтня 2013 року ОСОБА_6 на спадщину, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлого 30 червня 2011 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-951, недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна (квартири); визнано договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_3, укладений ОСОБА_6 з ОСОБА_3 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1171, недійсним в частині 1/6 даної квартири (а.с.20-25).
Однак приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, самостійно не зробив відвідних змін в реєстрі, посилаючись на відсутність технічних можливостей Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень та норм закону, що регулюють часткове скасування рішення про реєстрацію права власності (а.с.34).
ОСОБА_2 не може користуватися спадщиною, оскільки ОСОБА_3 не передає йому ключі від квартири, а квартиру здав в найм стороннім особам, що вбачається з листа позивача від 03.12.2015 року ( а.с.38), надісланого відповідачу рекомендованою поштою, який ОСОБА_3 отримав 09.12.2015 року (а.с.39).
Згідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А у відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 317 та ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
З врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач чинить позивачу, як власнику житла перешкоди в користуванні власністю, відповідач в судове засідання не зявився, заперечень проти позову суду не надав, тому суд вважає доведеним позовні вимоги позивача.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн та витрат на правову допомогу 800,00 грн (а.с.44).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.
Як розяснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Отже, позивачем надано до суду договір про надання юридичних послуг, акт виконаних робіт, квитанція прибуткового касового ордеру відповідно до якої позивачем сплачено на користь адвоката ОСОБА_9 за надані юридичні послуги 800,00 грн., у звязку з чим суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу та судового збору в розмірі 551,20 грн.
На підставі вишевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 328, 1268,1297 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.11,60, 88, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити у повному обсязі.
Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою № 33 в будинку № 26 по вулиці Олейникова в м. Кривому Розі та вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації АДРЕСА_6, судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню 20 коп.) та 800, 00 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) витрати на правову допомогу.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.

Суддя: Р. Є. Скотар