Справа №: 398/4933/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" лютого 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства «Світоч - книга», де третя особа - Олександрійська міська рада Кіровоградської області

про зміну підстав та формулювання звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 06.10.2015 року звернулася до суду з позовною заявою, де просить:

- визнати неправильним формулювання та причину її звільнення з комунального підприємства «Книжковий світ» у наказі підприємства від 07.07.2015 року за № 4, у звязку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- визнати формулювання та причину її звільнення з КП «Книжковий світ» за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням численності працівників;

- зобовязати комунальне підприємство «Світоч - книга» внести до її трудової книжки відповідні зміни;

- стягнути з комунального підприємства «Світоч - книга» на її користь 551,20гри. у відшкодування сплаченого нею судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу комунального підприємства «Книжковий світ» від 31.08.2010 року за № 12, вона була прийнята на роботу продавцем з 01.09.2010 року.

Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 15.08.2014 року за № 1397 (зі змінами від 03.04.2015 року за № 1598), діяльність КП «Книжковий світ» було припинено шляхом приєднання до КП «Світоч - книга».

Згідно п. 2 вищевказаного рішення, права та обовязки КП «Книжковий світ» переходять до правонаступника КП « Світоч книга »

Листом голови комісії з припинення КП «Книжковий світ» від 27.05.2015 року за № 4 її було попереджено про майбутнє звільнення з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням численності працівників.

Але, наказом від 07.07.2015 року за № 4-к, вона була звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України в звязку з нібито з її прогулом на роботі 24.06.2015 року без поважних причин. При цьому був складений відповідний акт.

Позивачка не згодна з підставою та формулюванням звільнення з наступних підстав.

Колективним договором встановлений пятиденний робочий тиждень з двома вихідними, а тривалість робочого часу працівників - 40 годин на тиждень.

На підприємстві також був встановлений графік роботи з понеділка по суботу, з 9 години до 18 години з перервою на обід з 13 години по 14 годину.

Враховуючи, що час роботи у суботу виходить за межі встановлених колективним договором і ст.50 КЗпП України 40 годин на тиждень, працівники за домовленістю з директором самостійно встановили «плаваючий» графік роботи в цей день, згідно якого продавці виходили на роботу в суботу по черзі.

В своєму поясненні до акту від 24.06.2015 року, яким був встановлений прогул на роботі, вона вказувала, що у неї був день відпочинку, так як вона працювала 20.06.2015 року, але її пояснення не було прийняте до уваги.

Поновлюватись на роботі не бажає та просить її вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених в позові та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що в суботу 20.06.2015 року відпрацювала та повідомила директора ОСОБА_6, що не вийде на роботу 24.06.2015 року, він їй сказав, що потрібна її заява. Зранку 24.06.2015 року їй зателефонував директор та повідомив, що їй треба прийти та написати заяву, так як прийшли з міської ради і складають акт про відсутність її на роботі. Але вона не зявилася на роботі, так як була відсутня в місті по сімейним обставинам, їздила на прийом до лікаря, але документів в підтвердження цього не має. 28.06.2015 року вона написала пояснення, де вказала, що 24.06.2015 року мала вихідний за роботу в суботу. 07.07.2015 року їй надали наказ про її звільнення за прогули. Профсоюзного комітету у них на підприємстві немає десь з 2012 року. Раніше вона заохочень та стягнень не мала.

Представник позивачки звертає увагу суду на обставини викладені в позові.

Представник відповідача позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позовної заяви, пояснивши, що 24.06.2015 року вона, як голова ліквідаційної комісії, особисто була присутня в магазині цілий день, так як там проводилась інвентаризація. Зранку вона там бачила позивачку з якою привіталась, а потім та кудись зникла. Коли вони почали цікавитись, де ОСОБА_5, то зясувалось, що її немає, хоч згідно графіку вона повинна була бути на робочому місці. Заяви ОСОБА_5 на надання їй дня відпочинку за роботу у вихідний день або наказу про це, не було. Було складено відповідний акт про відсутність позивачки на роботі. Потім ОСОБА_5 пояснювала, що взяла відгул за раніше відпрацьований день, а також нею надавалась довідка з районної лікарні, що неначе вона там проходила обстеження, але довідка була без печатки та номеру.

Представники третьої особи, а саме Олександрійської міської ради в судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги не визнають, про що надали письмово викладене заперечення. Дійсно, 24.06.2015 року позивачка була відсутня на своєму робочому місці, що підтверджується відповідним актом. Відсутність працівника на робочому місці без поважних причин протягом всього робочого дня є прогулом. Згідно ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватись за згодою сторін, з наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, а для цього позивачка повинна була подати письмову заяву, на підставі якої повинен був видаватись відповідний наказ.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне.

Наказом № 12 комунального підприємства « Книжковий світ » від 31.08.2010 року ОСОБА_5 була прийнята на роботу продавцем з 01.09.2010 року.

Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 15.08.2014 року за № 1397 (зі змінами від 03.04.2015 року за № 1598 ), діяльність КП «Книжковий світ» було припинено шляхом приєднання до КП «Світоч - книга», яке згідно п. 2 вищевказаного рішення є його правонаступником.

Наказом №4-к від 07.07.2015 року ОСОБА_5 була звільнена з роботи у звязку з прогулом без поважних причин ( п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Так, згідно з вимогами ст.149 КЗпП України до застосування до працівника дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст.40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В судовому засіданні встановлено, що на підприємстві відсутня профспілкова організація і позивачка не є членом будь-якої профспілкової організації.

Підставою для звільнення, як вбачається з наказу, були: акт про відсутність позивачки на роботі 24.06.2015 року, табель обліку робочого часу та письмові пояснення ОСОБА_5, яка вказала, що 24.06.2015 року вона була відсутня на робочому місці, так як взяла день відпочинку за відпрацьований раніше день 20.06.2015 року, про що директор був усно повідомлений (а.с.31).

Згідно з п. 4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно правил внутрішнього розпорядку для працівників магазину «Книжковий світ», де вказано, що погоджено з головою ПК «Книжковий світ» та не зазначено дати їх прийняття, був встановлений графік роботи: з понеділка по суботу, з 09.00 год. до 18.00 год. з перервою на обід з 13.00 год. до 14.00 год.; субота з 09.00 год. до 14.00год., вихідний неділя (а.с.88). За відпрацьований день в суботу працівнику надається вихідний день на тижні (а.с.90).

При цьому з п.6 колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом КП «Книжковий світ» на 2010 2014 р.р. вбачається, що на підприємстві був встановлений пятиденний робочий тиждень з тривалістю робочого часу працівників 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: у неділю та поточні (а.с.80).

Позивачка вказує в позові, що враховуючи, що час роботи у суботу виходить за межі встановлених колективним договором і ст.50 КЗпП України 40 годин на тиждень, працівники за домовленістю з директором самостійно встановили «плаваючий» графік роботи в цей день, згідно якого продавці виходили на роботу в суботу по черзі.

В судовому засіданні позивачка також пояснила, що не зявилась на роботу 24.06.2015, так я не була в міста в звязку з сімейними обставинами, їздила на прийом до лікаря, але довідки у неї не було. 24.06.2015 року десь близько 10.00 год. подзвонив їй директор та повідомив, що треба написати заяву на відгул.

З графіка роботи, який 02.06.2015 року був затверджений директором ОСОБА_6 видно, що графік роботи продавця - касира ОСОБА_7 був з понеділка по пятницю, з 09.00 год. до 18.00 год., вихідні дні субота, неділя (а.с.64).

Також з табелів обліку робочого часу за травень та червень 2015 року вбачається, що вихідними днями у позивачки були субота та неділя (а.с. 62 - 63).

Свідок ОСОБА_8 (яка є матірю позивачки) пояснила, що працювала десь 20 років директором даного книжкового магазину, в тому числі і директором КП «Книжковий світ», в колективному договорі був графік їх роботи, а також окремо в правилах внутрішнього розпорядку з якими були ознайомлені працівники, у них був «плаваючий» графік та надання вихідного дня погоджувалось тільки з директором без видання будь якого наказу чи письмового оформлення.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися за згодою сторін наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Таким чином, спосіб компенсації за роботу у вихідний день (надання іншого вихідного дня чи підвищена оплата) визначається за згодою сторін трудового договору, і в наказі про залучення працівників до роботи у вихідний день роботодавець повинен конкретно зазначити, у який саме спосіб працівникові буде компенсуватися робота у вихідний день. У цьому наказі також визначається і дата іншого дня відпочинку, якщо за погодженням сторін обрано саме таку компенсацію за роботу у вихідний день

Мінсоцполітики в листі від 19.09.2012 р. № 321/13/133-12 зазначає, що питання щодо термінів надання іншого дня відпочинку у порядку компенсації за роботу у вихідний день законодавчо не врегульовано. Оскільки йдеться про відходження від правил про мінімальну тривалість щотижневого безперервного відпочинку (ст. 70 КЗпП), день відпочинку, у порядку компенсації за роботу у вихідний день, має надаватися по можливості через найкоротший проміжок часу після роботи у вихідний день. Але сторони не позбавлені права домовитися про надання іншого дня відпочинку, приурочивши його, наприклад, до початку чи кінця відпустки.

Порядок обліку робочого часу працівників визначено наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці". Відмітки у табелі про причини неявок на роботу чи про фактично відпрацьований час, про роботу в надурочний час робляться на підставі документів, оформлених належним чином. Так, на підставі наказу про надання працівникові дня відпочинку за роботу у вихідний день у табелі можна зробити відмітку "Ін" - інший невідпрацьований час, передбачений законодавством, тобто цей день не оплачується, а за роботу у вихідний день проставляються фактично відпрацьовані години, які оплачуються в одинарному розмірі.

Cуд вважає, що позивачка була відсутня на роботі 20.06.2015 року без поважних причин, а тому звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується вищевказаними доказами.

Доводи позивачки стосовно того, що вона усно узгоджувала свою відсутність з директором, судом не приймаються, оскільки сама вона не заперечує, що з відповідною заявою не зверталась і наказ з цього приводу не видавався.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

06 жовтня 2015 року ОСОБА_5 подано до суду позов, де заявлено вимогу визнати неправильним формулювання та причину її звільнення з КП «Книжковий світ» у наказі від 07.07.2015 року за № 4, у звязку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України та визнати формулювання та причину її звільнення з комунального підприємства «Книжковий світ» за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням численності працівників.

Так, підставою припинення трудового договору по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи власника (уповноваженого ним органу) у випадку прогулу без поважних причин. При цьому підставою припинення трудового договору по п.1 ст. 40 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи власника (уповноваженого ним органу) у звязку зі скороченням численності чи штату працівників.

Оскільки припинення трудового договору мало місце за п.4 ст.40 КЗпП України, то відповідно, підлягали доведенню обставини наявності чи відсутності саме цих підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника (уповноваженого органу).

Частина 3 статті 235 КЗпП України говорить про формулювання причин звільнення. Формулювання причин звільнення має відповідати чинному законодавству, тому якщо така невідповідність встановлена, за умови, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, то суд дійсно зобов'язаний змінити формулювання звільнення і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Про невідповідність формулювання причин звільнення у сенсі положень частини 3 статті 235 КЗпП України можливо говорити лише коли не є спірними підстави припинення трудового договору.

В даному випадку позивачка оскаржує звільнення за прогули, відтак, спірними є підстави припинення трудового договору. Правовим наслідком незаконності розірвання трудового договору по п.4ст.40 КЗпП України є поновлення працівника на роботі.

Трудове законодавство зміну підстави припинення трудового договору судовим рішенням не передбачає.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Зміна формулювання причин звільнення як така в даній справі відсутня, оскільки йдеться не про причини звільнення, а про підстави припинення трудового договору, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки у задоволенні позову відмовлено, то понесенні позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_5 до комунального підприємства «Світоч - книга», де третя особа - Олександрійська міська рада Кіровоградської області про зміну підстав та формулювання звільнення відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: