Справа №2-431/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» 3% річних в сумі 246,75 грн., втрати від інфляції в сумі 4203,04 грн., пеню в сумі 4102,97 грн. та відсотки, в порядку ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима в сумі 2095,64 грн., а також судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 9209,11 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 1948,80 грн.

Зазначив, що рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25.02.2015 року відповідачем на сьогоднішній день не виконано.

Будь-яких грошових коштів від відповідача в рамках виконавчого провадження отримано не було.

Отже, відповідач порушує свої зобов'язання з виплати грошових коштів, у зв'язку з чим з нього підлягають стягненню пеня та 3% річних.

Проте, питання стягнення з відповідача пені та 3% річних за період з 20.11.2014 року по 04.12.2014 року було вирішено судом при ухваленні рішення від 25.02.2015 року, у зв'язку з чим пеня та 3% річних нараховується з 05.12.2014 року по 26.10.2015 року та становить 246,75 грн. - 3% річних, 4102,97 грн. - пеня.

Крім того, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань, з нього підлягає стягненню сума втрат від інфляції за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 4203,04 грн. та відсотки за користування чужими грошовими коштами, в порядку ст. 536 ЦК України, за період з 20.11.2014 року по 26.10.2015 року в сумі 2095,64 грн.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25.02.2015 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та пені за прострочення задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 9209,11 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1948,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25.02.2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не виконано.

Заборгованість ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» перед ОСОБА_1 по виплаті страхового відшкодування складає 9209,11 грн. Будь-яких грошових коштів від відповідача в рамках виконавчого провадження отримано не було.

Позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за період з 05.12.2014 року по 26.10.2015 року 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 246,75 грн. та пеню в сумі 4102,97 грн., а також втрати від інфляції за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі4203,04 грн., на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п. 36.2 цього Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Ч. 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, а п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. У цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за договором позики за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, у яких не передбачено такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України: постановою Верховного Суду України від 20.12.2010 року в справі №3-57гс10; постановою Верховного Суду України від 04.07.2011 року в справі №3-65гс11; постановою Верховного Суду України від 12.09.2011 року в справі №3-73гс11; постановою Верховного Суду України від 24.10.2011 року в справі №3-89гс11; постановою Верховного Суду України від 14.11.2011 року в справі № 3-116гс11; постановою Верховного Суду України від 23.01.2012 року в справі № 3-142гс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01.10.2014 року по справі №6-113цс14, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановлено, що питання стягнення з відповідача пені та 3% річних за період з 20.11.2014 року по 04.12.2014 року було вирішено згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року.

З урахуванням викладеного пеня та 3% річних нараховуються за період з 05.12.2014 року по 26.10.2015 року (дата звернення до суду) та згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних складають 246,75 грн. та пеня становить 4102,97 грн.

Обов'язок відповідача, як страховика сплатити суму страхового відшкодування позивачу у розмірі визначеному страховиком 9209,11 грн., відповідач повинен був виконати не пізніше 20.11.2014 року, однак своєчасно свої зобов'язання не виконав.

Таким чином, термін виконання обов'язку відповідача щодо виплати грошових коштів (страхового відшкодування) позивачу є 20.11.2014 року.

Згідно розрахунку наданого позивачем сума боргу втрат від інфляції за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року складає 4203,04 грн.

Розрахунки надані позивачем є вірними, сторонами у справі не оспорювались, а отже можуть бути взятими судом до уваги при вирішення даної справи по суті.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача 3% річних 246,75 грн., 4203,04 грн. як нарахованих на суму боргу втрат від інфляції та пені в сумі 4102,97 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 2095,64 грн., на що слід зазначити наступне.

Як встановлено вище, згідно ст. 599 ЦК України грошове зобов'язання відповідача по виплаті страхового відшкодування позивачу не припинилося по теперішній час.

ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» по теперішній час користується грошовими коштами позивача.

Слід зазначити, що проценти, передбачені ст. 536 ЦК України мають іншу правову природу, ніж зазначені в ст. 625 ЦК України.

Проценти, визначенні статтею 536 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутністю іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 536 ЦК України і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата 3% річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України є правомірним.

Така позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі №6-39цс13) відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що договором та законом за користування чужими грошовими коштами на період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, розмір не встановлений.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в такому випадку відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією повинна застосуватись норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України згідно якої, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Слід зазначити, що Верховний Суд України в постанові від 04.01.2006 року №14/130 дійшов висновку про застосування ст. 1048 ЦК України до спірних правовідносин за аналогією в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки між сторонами розмір процентів не було встановлено.

Згідно розрахунку наданого позивачем розмір процентів за користування грошовими коштами за період з 20.11.2014 року по 26.10.2015 року складає 2095,64 грн.

Вказаний розрахунок є вірним, сторонами у справі не оспорювався, а тому він також може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за період з 20.11.2014 року по 26.10.2015 року в сумі 2095,64 грн.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, користування боржником грошовими коштами стягувача під час виконавчого провадження порушує право стягувача на користування своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року в справі Дубенко проти України).

Ця позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України, викладеною в постанові від 29.05.2013 року у справі №6-39цс13.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідачем були порушені строки виконання зобов'язання суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2743,60 грн. на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено у п. 48 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Позивачем на підтвердження надання йому послуг на правову допомогу на суму 2743,60 грн., надано договір про надання правової допомоги від 23.10.2015 року, прибутковий касовий ордер від 23.10.2015 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2743,60 грн.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 8, 509, 526, 530, 536, 598, 599, 625, 1048 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27-30, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, три відсотки річних в сумі 246,75 грн., індекс інфляції в сумі 4203,04 грн., пеню в сумі 4102,97 грн., та відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 2095,64 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, витрати на правову допомогу в сумі 2743,60 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя