Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/1169/16 Головуючий у 1-й інстанції: Зимогляд В.В.
Провадження № 22-ц/778/2899/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Сапун О.А.,

суддів: Пільщик Л.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА :

24 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилалося на те, що на підставі кредитного договору б/н від 13 лютого 2014 року ОСОБА_4 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 не виконувала належним чином зобовязання по договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року виникла заборгованість у сумі 14 811 грн. 43 коп., із яких: заборгованість за кредитом 7 501 грн. 44 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5 278 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею 850 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, фіксована частина - 500 грн.; процентна складова 681 грн. 50 коп.

Оскільки в добровільному порядку відповідач борг на сплачує, просило позов задовольнити і стягнути з ОСОБА_4 користь банку заборгованість в сумі 14 811 грн. 43 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_4 не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином 01 червня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не сповістила.

Колегія суддів, враховуючи положення частини 2 статті 305 ЦПК України, вважає за можливе розгляду ти справу у відсутності відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за довіреністю ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції, керуючись пунктами 6.7,6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, дійшов висновку про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без його фізичного пред'явлення користувачем. Тобто, суд погодився з доводами ОСОБА_4 про те, що вона не отримувала готівкові кошти з платіжної картки, тому не зобовязана сплачувати заборгованість за кредитним договором.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам судове рішення не відповідає, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи банку в задоволенні позовних вимог, належним чином не обґрунтував висновок про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 боргу за кредитним договором у сумі 14 811 грн. 43 коп.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частини 2 статті 207 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

За змістом статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно статей 526,530,610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601,604-609 ЦК України, зокрема стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що 13 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 8 000 грн. на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На виконання вказаного договору банком відкрито кредитний рахунок, оформлено і видано відповідачці платіжну картку та ПІН-код до неї ( а. с. 9-10,36 ).

Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, зобовязується їх виконувати.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1; 2.1.1.2.6;2.1.1.2.12 для надання послуг ОСОБА_3 видає клієнту картку, яка може використовуватися держателем для оплати товарів та послуг, отримання/внесення грошових коштів в банківських установах та через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, передбачених договором. За умовами надання банківських послуг за закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новий строком дії ).

За визначенням п.1.1.1.52 Умов і Правил надання банківських послуг, овердрафт це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у випадку перевищення суми операції по платіжній карті над сумою залишку засобів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом грошових коштів зверх залишку по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафта є несанкціонованим овердрафтом.

Згідно з п.1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Як передбачено п.п. 2.1.1.14.1;2.1.1.14.6 Умов та Правил надання банківських послуг, держатель кредитної карти має право користуватися сервісом "Оплата частинами" в торгово-сервісних підприємствах, з якими банк уклав договір розширеного еквайринга.

У випадку недостатньої кількості засобів для оплати чергового платежу по сервісу "Оплата частинами" клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну карту на суму, необхідну для оплати чергового платежу.

За випискою по картковому рахунку ОСОБА_4, 29 березня 2015 року з картки відповідачки через систему Інтернет Банкінг Приват 24 було здійснено переказ коштів у сумі 7 501 грн. 44 коп. ( а. с. 51-52,62-64 ).

Договір укладено згідно з законом, а отже сторони повинні виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, як передбачено статей 526,1050,1054 ЦК України.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання.

Оскільки належним чином умов кредитного договору, який є чинним, ОСОБА_4 не виконала, кредитні кошти, які були перераховані з її карткового рахунку, банку не повернула, законних підстав для невиконання умов кредитного договору у неї немає, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову.

З наданого позивачем розрахунку у ОСОБА_4 станом на 31 грудня 2015 року виникла заборгованість перед банком по кредитному договору від 13 лютого 2014 року у сумі 14 811 грн. 43 коп., із яких: заборгованість за кредитом 7 501 грн. 44 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5 278 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею 850 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, фіксована частина - 500 грн.; процентна складова 681 грн. 50 коп. ( а. с. 7-8,12-35).

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зазначені обставини суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про неукладеність кредитного договору та відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_4 на наявність кримінального провадження щодо скоєння невідомими особами злочину за ознаками частини 1 статті 190 КК України ( по факту заволодіння її грошовими коштами за договором ) є безпідставними, оскільки даний факт за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні даного злочину, не має правового значення для вирішення даного спору. ( а. с. 49-50 ).

Наявність кримінального провадження за положеннями статей 60,61 ЦПК України, які передбачають в такому випадку звільнення від доказування за наявності судового рішення (вироку), само по собі не спростовує наданих позивачем документів про здійснення платежів за кредитною карткою ОСОБА_4 і наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якого та наданий позивачем розрахунок і виписки по рахунку не спростовані відповідачем ані в суді першої, ані в апеляційній інстанції.

За таких обставин висновок суду про відмову у задоволені позову з підстав, що відповідач не отримував кредиту у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суперечить матеріалам справи, зроблений на припущеннях, та з порушенням передбаченого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності, всупереч статті 204 ЦК України

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИРВАПТБАНК» слівд задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 2 893 грн. 80 коп. ( а. с. 1,57 ).

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2014 року у сумі 14 811 грн. 43 коп., з яких заборгованість за кредитом 7 501 грн. 44 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 5 278 грн. 49 коп., пеня 850 грн., штраф ( фіксована частина ) 500 грн., штраф ( процентна складова ) 681 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: