Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., ГончараВ.П., ОстапчукаД.О.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Болградської міської ради Одеської області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_8 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року Болградська міська рада Одеської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва, посилаючись на те, що відповідачі самочинно на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети збудували будівлю, яку використовують як гараж, крім того така будівля порушує права інших осіб.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду частково змінено, а саме виключено з його мотивувальної частини висновок щодо неналежності позивача, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_8 просять ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 375 ЦК Українивласнику земельної ділянки належить право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Суди, розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що будівництво спірного сараю здійснено відповідачами на земельній ділянці, яка тривалий час перебуває у їх безстрокову користуванні, як власників жилого будинку АДРЕСА_1 та має цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відсутність державного акта на право власності на цю земельну ділянку не свідчить про те, що будівництво здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28 жовтня 2013 року не встановлено негативного впливу будівлі сараю, збудованого відповідачами на стан жилого будинку, розташованого на суміжній земельній АДРЕСА_2, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_8 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_6, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О.Остапчук