АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1220/16 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін позивача ОСОБА_2, та представника відповідача ПАТ Єврогазбанк ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі в режимі відоеконференцзв'язку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, третя особа Територіальна державна інспекція з питань праці в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати ,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ Єврогазбанкв особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, третя особа Територіальна державна інспекція з питань праці в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначив, що починаючи від 05 червня 2012року він працював на посаді економіста по роботі з юридичними особами Тернопільського відділення АТ «Єврогазбанк». Вказав, що 29 грудня 2014року він був звільнений з даної посади, у зв'язку із скороченням чисельності та штату, проте відповідачем не було здійснено виплат компенсації за невикористану відпустку, нарахованій але не виплаченій заробітній платі та невиплаченій вихідній допомозі. Окрім того, позивач зазначає, що лише 22 грудня 2015року він отримав від АТ «Єврогазбанк» через свій картковий рахунок 2641,50грн. Суму, яка не була йому виплачена при звільненні, а тому вважає, що у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 29633,85грн. та 1117,35грн. компенсації втрати частини заробітної плати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. У зв'язку з чим, просив суд разом із уточненими позовними вимогами позов задовольнити, стягнути із відповідача 29633,85грн.- середній заробіток за весь час затримки виплати сум при звільненні з роботи та 1117,35грн. - компенсації втрати частини заробітної плати

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на користь ОСОБА_2 29633,85грн.- середнього заробітку за весь час затримки виплати сум при звільненні з роботи та 1117,35грн. - компенсації втрати частини заробітної плати.

Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в дохід держави 551,20 гривень судового збору.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 серпня 2016 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, третя особа Територіальна державна інспекція з питань праці в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» в дохід держави 689 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ПАТ Єврогазбанк подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що при розгляді даної справи порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема вказує, що судом не здійснена перевірка нарахувань грошових сум до стягнення з відповідача. А також, у рішенні не міститься жодної вказівки на те, яким чином повинен здійснюватися такий розрахунок, та з посиланням на які норми. Вважає,що судом безпідставно присуджені до стягнення грошові суми, розрахунок яких невідомо яким чином здійснений позивачем.

У судовому засіданні представник ПАТ Єврогазбанк ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 заперечив підстави поданої апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України № 424 від 16 липня 2014 року ПАТ Європейський газовий банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією ФГВО 16 липня 2014 року прийнято рішення №57 про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до записів трудової книжки Серії ВА №076525 ОСОБА_2, з 05 червня 2012року він працював на посаді економіста по роботі з юридичними особами Тернопільського відділення АТ «Єврогазбанк».

29 грудня 2014року він був звільнений з вказаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату на підставі наказу №ІІІ-281-ОС про припинення трудового договору від 23.12.2014року.

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) №03/15 від 06.01.2015року, виданої ПАТ «Єврогазбанк», за період з червня 2014року по листопад 2014року ОСОБА_2 отримав 13969,76грн.

Згідно платіжного доручення №4885 від 21.12.2015року, КР№, ОСОБА_2, здійснено виплату боргу з/п (кінцевий розрахунок) в сумі 2666,05грн.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13 та від 20.11.2013 року у справі № 6-114цс13, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З урахування того, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач виплатив йому 2666грн. 05 коп. лише 21 грудня 2015 року, а в самому наказі про звільнення не зазначено порядку виплати відхідної допомоги в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є вірним.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093 цс15.

Колегія суддів вважає, що визначивши середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29633 грн. 95 коп., суд першої інстанції правомірно поклав в основу розрахунок позивача, виходячи із заробітної плати останнього за два попередні місяці перед звільненням: 4 877 грн.68 коп. (нарахована заробітна плата за останні 2 місяця роботи) : 40 дні (фактично відпрацьованих робочих днів за останні 2 місяця роботи = 121,95 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 241 днів( період затримки виплати з 01.01.2015 р. по 18.12.2015р.)= 29 389 грн. 95 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при прийнятті зазначеного рішення суд першої інстанції не врахував вимоги положення ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб », про те, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації банку здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, до яких належать, зокрема, витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції .

Відповідно до матеріалів справи при звільненні позивача відповідач видав наказ про виплату позивачу при звільненні вихідної допомоги в порядку передбаченому ст. 44 КЗпП України без зазначення порядку виплати такої допомоги відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При розгляді справи відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що така виплата не була передбачена кошторисом відповідача.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що вказана виплата не була включена до відповідного кошторису відповідача, який було затверджено Фондом.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відхилити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4