ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
за участю позивача ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа - директор Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_7, про поновлення на роботі та відшкодування заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що працював у Харківській філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 10 травня 1993 року.

16 листопада 2001 року був обраний головою первинної профспілкової організації Центру обслуговування споживачів і продажу послуг Харківської дирекції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», а 22 листопада 2006 року - головою первинної профспілкової організації.

У зв'язку із закінченням строку повноважень перебування на посаді голови первинної організації позивач 11 лютого 2015 року звернувся із заявою до відповідача про надання йому попередньої роботи або іншої рівноцінної роботи. Відповідь надана не була.

Наказом від 10 лютого 2015 року позивача було звільнено у зв'язку із закінченням строку повноважень за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року, позовні вимоги залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог або направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що посада, з якої позивач був звільнений у 2001 році, відсутня у зв'язку з її ліквідацією у 2006 році.

Відповідачем вживалися заходи щодо працевлаштування позивача, ознайомлено з переліком вакантних посад по Східному макрорегіону станом на 05 березня 2015 року, однак від запропонованих наявних вакантних посад у товаристві позивач відмовився.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, при обранні на виборну посаду позивача було звільнено з посади начальника відділу Центру Харківської дирекції ПАТ «Укртелеком».

Наказом від 29 серпня 2006 року № 403 та наказом від 08 вересня 2006 року № 477 було ліквідовано Центр Харківської дирекції, в якому до обрання на виборну посаду працював позивач, що також не заперечував позивач.

06 березня 2013 року позивачу був наданий для ознайомлення перелік вакантних посад по Східному макрорегіону ПАТ «Укртелеком» станом на 05 березня 2015 року. В переліку ним особисто зроблено запис, що зі списком він ознайомився, попередню посаду не запропонували, рівноцінну також.

13 березня 2015 року на адресу ОСОБА_6 був направлений лист, яким його повідомляли про оновлений перелік вакантних посад і просили з ним ознайомитися. Позивач наполягав на тому, щоб йому була запропонована рівноцінна робота, яка б відповідала попередній за кваліфікацією, умовами праці, оплатою, пільгами та перевагами.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно із ч. 5 ст. 252 КЗпП України працівникам, звільненим у зв'язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення строку їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада).

Ці норми передбачають суб'єктивне право звільнених з роботи працівників внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах на одержання після закінчення їх повноважень за виборною посадою в державних органах попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві.

Виходячи з аналізу змісту зазначених норми право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства, або є інша рівноцінна робота.

Проте у порушення зазначених норм права, а також ст. ст. 212-214 ЦПК України суди не звернули уваги на те: чи були рівноцінні вакантні посади на час звернення ОСОБА_6 для працевлаштування, оскільки встановлення цих фактів згідно з положенням ст. 118 КЗпП України входить до предмета доказування за цим позовом.

Разом із тим суди, відмовляючи в позові, послались лише на те, що на посаду, яку ОСОБА_6 обіймав до обрання на виборну посаду, ліквідовано, а від запропонованих йому посад позивач відмовився.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки судами порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік