Справа №278/232/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 липня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Дубовік О.М.,

при секретарі Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд поділити майно, яке було придбано ними з відповідачем під час шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що шлюб з відповідачем розірвано 01.02.2016 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області.

За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме:

-у 1991 році 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Агропромівська, буд. 2-А, вартістю 23000 гривень;

-у 1996 році автомобіль НОМЕР_1, вартістю 5000 гривень;

-у 2007 році автомобіль "Сітроен Джампі", державний номер НОМЕР_2, вартістю 27000 гривень;

-у листопаді 2011 року квартира за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 32000 гривень.

Сторони не знайшли порозуміння у питанні розподілу майна подружжя, тому позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просила суд визнати за нею право власності на: 1/2 частину житлового будинку 2-А, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Агропромівська; автомобіль НОМЕР_1; автомобіль "Сітроен Джампі", державний номер НОМЕР_2, а у власність відповідача виділити квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні та вважав, що спірне майно має бути поділено між сторонами в рівних частках; не погодився з вартістю об'єктів спірного майна та вважав, що запропонований позивачем поділ порушує рівність часток кожного з співвласників майна.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.1987 року. Шлюб між сторонами розірвано 01.02.2016 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області (а.с.15).

За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме:

-у 1991 році 1/2 ід. ч. житлового будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші, вул. Агропромівська, буд. 2-А, який було зареєстровано на ім'я відповідача (а.с.41-45);

-у 1996 році автомобіль НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача (а.с. 34);

- у 2007 році автомобіль "Сітроен Джампі", державний номер НОМЕР_3, який було зареєстровано на ім'я відповідача (а.с.35);

-у листопаді 2011 року квартира за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 32000 гривень (п.2.2 договору купівлі-продажу від 26.11.2011 року), яку було зареєстровано на ім'я відповідача (а.с. 46-51).

У судовому засіданні сторони не заперечували, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак не досягли згоди щодо вартості кожного зі спірних об'єктів. Вартість спірного майна позивачем була зазначена у позові самостійно, виходячи з цін, які існували на момент придбання даного майна.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частин 1, 4 статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і в разі присудження одному з подружися грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як виходить зі змісту ст. 64 СК України та розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Питання про поділ всього майна в натурі з визначенням частини компенсації, суд позбавлений права вирішити, оскільки як вказані позовні вимоги, так і будь-які інші вимоги позивачем не заявлялися, а суд, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, не має права виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду справи судом неодноразово роз'яснювалось позивачу право ставити питання про призначення експертизи щодо визначення вартості спірного майна, однак позивач від проведення експертизи категорично відмовилась, що перешкоджає суду вирішити саме такі позовні вимоги щодо поділу майна подружжя.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо обсягу спільного набутого подружжям майна та його вартості.

Згідно норм чинного законодавства, які регулюють сімейні правовідносини, - до обєктів майна, що є спільної сумісною власністю подружжя належить те майно, яке належить одному з подружжя на праві приватної власності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 64, 69-72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. М. Дубовік