Провадження № 22-ц/780/1374/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.02.2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення банківського вкладу і процентів, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 11 серпня 2014 року між нею і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, предметом якого було розміщення фізичною особою в банку грошового вкладу в іноземній валюті (євро) строком на шість місяців із 11 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року із виплатою 10,5 % річних. Відповідно до умов договору вона внесла на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 11000,38 євро.

Вказувала, що 4 лютого 2015 року вона звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про повернення депозитного вкладу по закінченні дії договору, тобто 11 лютого 2015 року, однак їй було відмовлено у поверненні коштів з процентами без пояснення причин.

Посилалася, що у звязку із введенням 6 лютого 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у банку тимчасової адміністрації вона неодноразово направляла до Фонду заяви про кредиторські вимоги до банку на суму 11000 євро і їй було сплачено 200000 грн. Вважає, що цього недостатньо, бо на момент уведення в банку тимчасової адміністрації станом на 6 лютого 2015 року курс становив 26,40 грн. за 1 євро, а тому сума вкладу у гривнях складала 290400 грн., і вона має право на повернення додатково 90400 грн. Крім того, діями банку їй завдані моральні збитки, які вона оцінила у розмірі 21318 грн.

Ураховуючи наведене просила стягнути із ПАТ «КБ «Надра» на її користь борг за строковим договором банківського вкладу в розмірі 90400 грн. та моральні збитки в розмірі 21318 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 борг за договором банківського вкладу в розмірі 903000 грн. та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що до моменту закінчення дії депозитного договору, тобто до 11 лютого 2015 року, в банку була введена тимчасова адміністрація, а з червня 2015 року почата процедура ліквідації, а відтак повернення вкладу регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який передбачає гарантоване повернення вкладу в розмірі 200000 грн., а якщо вклад перевищує цю суму, то решта може бути повернута за певних умов, зокрема лише в порядку черговості і лише після погашення боргів банку на підставі рішення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

В суді апеляційної інстанції представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити і скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2014 року між ОСОБА_3 і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір № 1999681 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, згідно якого ОСОБА_3 зобовязалася передати банку грошову суму в розмірі 55,49 євро, а банк зобовязався прийняти вклад та повернути його і сплатити проценти на умовах і в порядку, визначеному цим договором. Договір було укладено строком на шість місяців із сплатою 10,5 % річних. Також договір передбачав можливість пововнення вкладником рахунку без обмеження максимальної суми.

В період дії договору позивачка неодноразово поповнювала рахунок і внесла грошові кошти (вклад) в загальному розмірі 10672,70 євро. Станом на 16 лютого 2015 року на її депозитному рахунку знаходилася сума вкладу з нарахованими банком процентами в розмірі 11000,38 євро.

Також судом встановлено, що після закінчення строку дії договору, тобто після 11 лютого 2015 року, вклад позивачці не був повернутий, поскільки постановою виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 6 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «Надра» було уведено тимчасову адміністрацію, а постановою виконавчої дирекції Фонду від 5 червня 2015 року розпочата процедура ліквідація банку.

За зверенням позивачки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй було повернуто кошти в розмірі 200000 грн., що передбаченоЗаконом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до положень ст.ст.1058, 1060 ЦК України за договором строкового банківського вкладу в іноземній валюті банк зобов'язаний видати вклад з нарахованими процентами по закінченню його строку за курсом, встановленим НБУ на день початку процедури виведення банку з ринку і здійснення тимчасової адміністрації.

При цьому суд виходив з того, що запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра» та початок процедури ліквідації банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування вкладів, виходячи із положень ст.526 ЦК України та умов договору банківського вкладу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, що потягло ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення.

Втановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 5 лютого 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким у період із 6 лютого по 5 травня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку, а в подальшому продовжено здійснення тимчасової адміністрації до 5 червня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 5 червня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Отже, починаючи із 6 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Судом встановлено, що позивачці відповідно до вказаних норм була виплачена гарантована Законом сума в розмірі 200 тис. грн.

Разом з тим у випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у черговості, визначеній ст. 52 Закону за рахунок коштів (дана норма передбачає задоволення вимог вкладників банку в четверту чергу), одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку. При цьому, задоволення таких вимог можливе лише за умови, що кредитор банку скористався своїм правом і на протязі 30 днів із дня опублікування відомостей про ліквідацію банку заявив такі вимоги до банку і вони внесені упоноваженою на ліквідацію особою до реєстру кредиторів.

Відомості про ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» опубліковані в газеті «Голос України від 12 червня 2015 року № 103(6107).

Отже за змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст.52 Закону. Метою застосування цієї черговості є забезпечення неупередженого ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку та врахування їх пріоритетності. Застосування ж у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, загального порядку задоволення вимог вкладників суперечить цій меті. Крім того спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-2001цс15, предметом якої був спір про стягнення депозиту фізичної особи. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Введення у банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який не взяв до уваги як вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і доводи відповідача про те, що на момент прийняття уведення тимчасової адміністрації до ПАТ «КБ «Надра» 6 лютого 2015 року, строк дії договору банківського вкладу позивачки не закінчився, а відтак - відповідач згідно зі ст.26 Закону має право на гарантоване Фондом відшкодування коштів за вкладом у сумі, яка не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та становить 200000 грн, а задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, визначеному Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 про стягнення 90400 грн. не підлягає до задоволення, оскільки договір банківського вкладу, укладений 11 серпня 2014 року між ОСОБА_3 і ПАТ «КБ»Надра» не закінчився до дня введення тимчасової адміністрації у банку, а відтак повернення вкладу має відбуватися виключно на умовах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами ніяким чином.

Встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав свої обов'язки, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і повернув позивачці вклад в розмірі 200000 грн., тобто у гарантованому законом розмірі.

Повернення вкладу поза межами гарантованої Фондом суми, передбачено зазначеним Законом за рішенням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку в особливому порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону, метою якої є забезпечення неупередженого ставлення до всіх кредиторів банку та врахування їх пріоритетності.

За таких обставин підстави для задоволення позову ОСОБА_3 відсутні.

В частині відмови у задоволенні позову рішення сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів залишає рішення в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог і стягнення судового збору скасувати і ухвалитти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення банківського вкладу і процентів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: