АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1498/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю:

позивача ОСОБА_7

представника позивача ОСОБА_8

відповідача ОСОБА_9

представників відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, Черкаської міської ради про визнання недійсними рішень та державних актів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником 57/100 частин домоволодіння по бульвару Шевченка, 41 в м. Черкаси. Відповідач ОСОБА_9 є власником 43/100 частин вказаного будинковолодіння.

На підставі рішення Черкаської міської ради народних депутатів № 536 від 11.04.1953 року для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по бул. Шевченка, 41 в м. Черкаси було виділено в постійне користування земельну ділянку площею 1102 кв.м. Співвласниками та землекористувачами вказаного будинковолодіння станом на 25.03.1970 року були ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які домовились про порядок користування земельною ділянкою, за умовами якого ОСОБА_12 відійшло 597 кв.м., а ОСОБА_13 505 кв.м.

Відповідно до даних технічного паспорту на вказане будинковолодіння станом на 2000 рік площа та конфігурація земельної ділянки по бул. Шевченка, 41 в м. Черкаси не змінювалась з часу проведення її розподілу колишніми співвласниками.

Отримавши у власність частину будинку від ОСОБА_13, позивач відповідно отримав і частину земельної ділянки, яка їй належала, а отже він до 2003 року мав у користуванні 505 кв.м. земельної ділянки.

У 2004 році ОСОБА_7 здійснив приватизацію належної йому земельної ділянки і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, площею 499 кв.м.

ОСОБА_14 рішення Черкаської міської ради № 2-969 від 19.07.2007 року ОСОБА_9 отримав у власність земельну ділянку за вказаною адресою, площею 501 кв.м. та отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту було проведено експертизу, яка встановила, що при приватизації зазначених земельних ділянок при виконанні обмірів була допущена помилка у визначенні розміру ділянки, у звязку з чим площа земельної ділянки ОСОБА_7 зменшилась з 505 кв.м. до 499 кв.м. При цьому межа земельної ділянки згідно з державним актом проходить на відстані 0,30 м від стін будівель «літ. А?-1», літ. А», літ. А3», в той час як раніше вона проходила по стінах вказаних будівель.

На даний час на цьому відрізку земельної ділянки розташована бетонна огорожа, побудована позивачем, що не влаштовує відповідача.

ОСОБА_7 вважає, що оскільки спірний відрізок земельної ділянки без попереднього припинення права власності позивача на нього було неправомірно надано у власність відповідача, є всі підстави для визнання приватизації земельних ділянок сторін незаконною і скасування відповідних рішень.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 просив суд визнати недійсним та скасувати п. 1.10 рішення Черкаської міської ради від 19.07.2007 року № 2-969, та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.09.2007 року серія ЯЕ № 617424, за яким ОСОБА_9 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, площею 501 кв.м.; визнати недійсним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 05.10.2004 року № 7-40 дод.1 п. 54 та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серія НА № 219722 від 01.12.2004 року, за яким ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, в м. Черкаси, площею 499 кв.м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

2. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

3. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів порушення його прав зі сторони відповідача, шляхом визнання недійсними та скасування державних актів, та не довів суду, якими неправомірними діями зі сторони відповідача порушено його право. Суд вважав, що ні Черкаською міською радою, ні ОСОБА_9 не було порушено чинного законодавства при визначенні конфігурації та площі земельних ділянок, які передаються у приватну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_9, та відповідно у прийнятті рішень про передачу вказаних земельних ділянок у приватну власність і видачі Державних актів на право власності на земельні ділянки.

З даним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони є співвласниками будинковолодіння та земельної ділянки по вул. Шевченка, 41, в м. Черкаси.

На підставі рішення Черкаської міської ради народних депутатів № 536 від 11.04.1953 року для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по бул. Шевченка 41 в м. Черкаси було виділено в постійне користування земельну ділянку площею 1102 кв.м.

Між попередніми співвласниками даного домоволодіння був встановлений порядок користування земельною ділянкою, згідно якого у користування ОСОБА_12 передавалось 597 кв.м., а ОСОБА_13 - 505 кв.м. земельної ділянки. У подальшому власником належної ОСОБА_13 частини будинковолодіння став позивач ОСОБА_7

Відповідно до даних технічного паспорту на вказане будинковолодіння станом на 2000 рік площа та конфігурація земельної ділянки по бул. Шевченка, 41 в м. Черкаси не змінювалась з часу проведення її розподілу колишніми співвласниками.

Рішенням Черкаської міської ради від 05.10.2004 року № 7-40 дод. 1 п. 54 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 499,0 кв.м. по бул. Шевченка, 41 у м. Черкаси, та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.12.2004 року серія ЯА № 219722.

Рішенням Черкаської міської ради від 19.07.2007 року № 2-969, п.1.10 ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку по бул. Шевченка 41 площею 501,0 кв.м., та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.09.2007 року серія ЯЕ № 617424.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2002 року ОСОБА_7 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 504 кв.м., яка розміщена по бул. Шевченка, 41 (а.с. 68).

ОСОБА_14 технічної документації з оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_7, ОСОБА_14 розподілу земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, земельна ділянка, яка передавалась ОСОБА_7 у приватну власність складала 499 кв.м. (а.с. 67-90).

ОСОБА_9 29 травня 2006 року звернувся до Черкаської міської ради із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки. На підставі даних технічної документації Черкаською міською радою було прийнято рішення передати ОСОБА_9 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 501 кв.м. та в оренду на 2 роки земельну ділянку площею 120 кв.м. (а.с. 91-114).

ОСОБА_14 встановлення та узгодження в натурі зовнішніх меж землекористування ОСОБА_9 від 17.07.2006 року суміжними користувачами, в тому числі і ОСОБА_7, жодних претензій до встановленої межі землекористування заявлено не було (а.с. 108).

Таким чином встановлено, що сторони приватизували земельні ділянки по фактичному їх використанню і по узгодженому використанні між попередніми користувачами земельної ділянки та використовували їх не маючи претензій один до одного, до розгляду в 2015 році цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту, а в подальшому і цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Оскільки між сторонами виник спір за частину земельної ділянки, яку кожний з них вважав належить йому на праві власності, при розгляді цивільної справи про встановлення земельного сервітуту було проведено судову земельно-технічну експертизу (а.с.25-32).

ОСОБА_14 до висновку судової земельно-технічну експертиз №10/15/буд від 16.04.2015 року фактичні межі земельних ділянок по бул. Шевченка 41 в м. Черкаси суміжних землекористувачів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не відповідають державним актам на ім'я власників земельних ділянок. Земельна ділянка відповідача ОСОБА_9 збільшена на 0,0001 га., від вказаної в державному акті, а земельна ділянка позивача ОСОБА_7 зменшена на 0,0002 га., від вказаної в державному акті.

Встановлено, що при приватизації земельних ділянок, при виконанні обмірів була допущена помилка в визначені розміру ділянки межі від дальньої стіни житлового будинку літ. «А?-1» до кута повороту межі (замість 12.00 м вказано 12,30 м), в звязку з чим площа земельної ділянки позивача ОСОБА_7 зменшилась з 505 кв.м. до 499 кв.м., при цьому межа між земельними ділянками згідно з державними актами проходить на відставні 0,30 м від стін будівель літ. «А?-1», літ. «а» та літ. «а?», в той самий час раніше вона проходила по стінам вищевказаних будівель.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що останньому не було відомо до 2015 року про порушення його права, а тому ним не пропущено строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

При цьому колегія суддів виходить з того, що згідно висновку вищезазначеної експертизи, на відміну від схеми розподілу земельної ділянки по бул. Шевченка,41 в м. Черкаси та акту її розподілу від 25.03.1970 року, з інших документів ( нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про розподіл земельної ділянки; акту розподілу, що є додатком до заяви про розподіл земельної ділянки; протоколу визначення розмірів земельної ділянки від 16.01.2004 року; акту встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землекористування від 17.07.2007 року; кадастрового плану, що є додатком до акту встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землекористування від 17.07.2007 року; акту про перенесення в натурі межі земельної ділянки від 20.08.2007 року; акту встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) землекористування від 02.08.2010 року; акту про встановлення спільної межі між домоволодіннями від 15.07.2013 року; листа Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 30.09.2013 року) неможливо було виявити допущену помилку. Земельні ділянки сторонами використовувались і фактично використовуються відповідно до їх розподілу ще в 1970 році. Позивачем лише проведено заміну дерев'яного забору на бетонний, без його зміщення.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

ОСОБА_14 з ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.1-2 ст.55 ЗУ «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_14 з ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як вбачається з технічної документації позивача ОСОБА_7, у інформації про об'єкт власності (земельна ділянка) належну йому земельну ділянку було сформовано та присвоєно їй кадастровий номер -03-008-0011, де визначено її площу в розмірі 504 кв.м.

В подальшому відбулись переобміри належної позивачу земельної ділянки та допущено помилку у визначенні її розміру від дальньої стіни житлового будинку літ. «А'-І» до кута повороту межі (замість 12,00 м вказано 12,30 м), що спричинило зменшення її площі до 499 кв.м. При цьому переобміром земельної ділянки спірний відрізок землі шириною в 30 см, який перебував у фактичному користуванні позивача, не був включений до його земельної ділянки, але і до цього часу залишається перебувати у користуванні позивача, та в подальшому рішенням міської ради був переданий у власність відповідача.

Подібне формування земельних ділянок сторін по справі не може відповідати вимогам закону, так як спірний відрізок землі, без попереднього припинення належного позивачу права власності на нього, було неправомірно надано у власність іншої особи - відповідача, який не перебував у його правомірному користуванні, а отже є всі підстави для визнання приватизації земельних ділянок позивача та відповідача незаконними і скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування. Приватизація земельних ділянок сторін відбулась з порушенням ч.1 ст.118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку є помилковими.

Спірні рішення органу місцевого самоврядування про визнання права власності на земельні ділянки сторін та видані на їх підставі державні акти порушують права позивача, які неможливо відновити без внесення відповідних змін у технічну документацію щодо кутів повороту земельної ділянки, а відповідні зміни можуть бути внесені лише під час виготовлення нової технічної документації. За вказаних обставин є очевидним, що єдиним можливим способом захисту який відновить порушені права позивача в цьому разі є визнання незаконним та скасування тішень Черкаської міської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки. Судом першої інстанції не було застосовано ст.155 ЗК України, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» від 07.07. 2011 року №3613-VI, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як, зокрема, кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (ч.І ст.15 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 37 зазначеного Закону, у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Координати земельної ділянки є невід'ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Встановлено, що відповідно до розробленого проекту землеустрою межі, розміри, площа та конфігурація земельної ділянки позивача ОСОБА_7 були змінені не на його користь, за відсутності його вільного волевиявлення на це, через допущену помилку землевпорядною організацією.

Колегія суддів вважає, що під час судового розгляду справи було встановлено факт недостовірності поворотних точок координат земельної ділянки в порівнянні з фактичними даними, які існували до розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що в даному разі у позивача не має іншого способу внести до розробленого проекту землеустрою, який містить помилки, правильні межі, розміри, площу та конфігурацію, окрім того як виготовити новий проект землеустрою, але це буде можливим лише в разі скасування чинних державних актів сторін.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного між відповідачем ОСОБА_9 і Черкаською міською радою він не ставив.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосування норм матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольняє, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у даній справі скасовує та ухвалює нове про задоволення позовних вимог.

Визнає недійсним та скасовує п. 1.10 рішення Черкаської міської ради від 19.07.2007 року № 2-969, та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.09.2007 року серія ЯЕ № 617424, за яким ОСОБА_9 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, площею 501 кв.м.

Визнає недійсним та скасовує рішення Черкаської міської ради від 05.10.2004 року № 7-40 дод.1 п. 54 та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серія НА № 219722 від 01.12.2004 року, за яким ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, в м. Черкаси, площею 499 кв.м.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, Черкаської міської ради про визнання недійсними рішень та державних актів скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_9, Черкаської міської ради про визнання недійсними рішень та державних актів задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати п. 1.10 рішення Черкаської міської ради від 19.07.2007 року № 2-969, та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.09.2007 року серія ЯЕ № 617424, за яким ОСОБА_9 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, площею 501 кв.м.

Визнати недійсним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 05.10.2004 року № 7-40 дод.1 п. 54 та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серія НА № 219722 від 01.12.2004 року, за яким ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку по бул. Шевченка, 41, в м. Черкаси, площею 499 кв.м.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :