АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Полтава і полтавці» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року по справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 про стягнення нарахованих відсотків за договором кредиту.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач КС «Полтава і полтавці» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, прохаючи стягнути з відповідача заборгованість за відсотками по кредитному договору № 58 від 18.07.2013 року та інфляційних втрат в розмірі 10284 грн. 71 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заявлені вимоги позивачем мотивовані тим, що між ним та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір № 58, відповідно до умов якого КС «Полтава і Полтавці» надала позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,19% щоденно, з кінцевим строком повернення кредиту - 18 січня 2014 року. Відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 червня 2014 року з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 8569,87 грн. На виконання вказаного рішення суду відповідач частково сплатив заборгованість у сумі 5400 грн. в погашення заборгованості за процентами. Погашення заборгованості за основною сумою кредиту не проводилось, у зв`язку із чим основна сума заборгованості за кредитом становить - 4431,69 грн. Вказані обставини призвели до утворення заборгованості за період з 21 червня 2014 року по 30 червня 2015 року по нарахованим процентам та інфляційним втратам у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання у сумі 10284,71 коп. ( з врахуванням відсотків за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.06.2014 року із врахуванням сплачених), а саме : проценти у сумі 8210,68 грн. (залишок нарахованих відсотків за період з 21.06.2014 року по 30.06.2015 року та відсотків за рішенням від 20.06.2014 року із врахуванням сплачених), інфляційні втрати згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - 2074,03 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Полтава і полтавці» інфляційні втрати у сумі 2074 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 49 грн. 20 коп., в задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено КС «Полтава і Полтавці» з посиланням на те, що воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо нарахованих за період відсотків. Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані всі фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання та не позбавляє позичальника права вимагати від боржника виконання зобов`язання, зокрема стягнення процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням суду у іншій справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до норми п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Виходячи з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 58, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,19% щоденно строком на 6 місяців з 18 липня 2013 року по 18 січня 2014 року (а.с. 4-5).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 червня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором № 58 від 18 липня 2013 року у сумі 8569,87 грн., з яких 4431,69 грн. - за тілом кредиту, 4138,18 грн. - за нарахованими відсотками (а.с. 7).

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 було отримано лист КС «Полтава і Полтавці» від 12 лютого 2015 року за вих. № 161 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 58 від 18 липня 2013 року у розмірі 10040 грн. 59 коп., що утворилась станом на 15.02.2015 року (а.с. 6).

Згідно з розрахунком, наведеним позивачем в позовній заяві, залишок нарахованих відсотків за період з 21.06.2014 року по 30.06.2015 року та відсотків за рішенням від 20.06.2014 року за врахуванням сплачених - 8210 грн. 68 коп., інфляційні втрати становлять 2074 грн. 03 коп., загальна сума заборгованості становить 10284 грн. 71 коп. (а.с. 2).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично поставлені позовні вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором на умовах та у розмірі, передбачених умовами кредитного договору, що не є стягненням процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно п. 4. 2 кредитного договору № 58 від 18 липня 2013 року, сторони погоджують строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів, які зазначені в графіку розрахунків.

Відповідно до п. 4. 3 вказаного договору прострочення сплати кредиту та процентів згідно п. 4. 2 не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.

За умовами п. 4. 4. договору у разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості, яка виникла на підставі п. 9.1 цього Договору; у другу чергу здійснюються поточні платежі, передбачені графіком розрахунків у наступному порядку: у першу чергу здійснюються платежі на погашення процентів за користування кредитом згідно з п.п. 1.1 Договору; у другу чергу здійснюються платежі на повернення основної суми кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду від 20.06.2014 року у повному обсязі боржником не виконано. ОСОБА_2 повернув КС «Полтава і Полтавці» грошові кошти у розмірі 5400 грн., що були зараховані в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за кредитним договором.

Враховуючи те, що в розмір заборгованості, стягнутої вказаним рішенням суду, входили різні платежі: заборгованість по тілу кредиту, відсотках, а при виконанні рішення і сплаті коштів на її погашення не було вказано на погашення якої конкретно заборгованості вони спрямовані, то їх зарахування мало проводитись на погашення платежів, які стягнуті рішенням, відповідно до черговості, встановленої п. 4. 4. кредитного договору.

Отже, кошти на погашення тіла кредиту могли бути спрямовані лише у випадку відсутності заборгованості відповідача по процентах.

Відповідно до п. 17 потанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

З огляду на викладене, ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов'язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема стягнення процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем фактично ставляться вимоги про стягнення відсотків на умовах та у розмірі, передбачених у кредитному договорі, є вірним, проте саме така вимога не суперечить нормам чинного цивільного законодавства, адже нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачена можливість стягнення процентів, встановлених договором. Отже, помилковим є висновок місцевого суду про те, що ухваленням судового рішення припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема нарахування та сплата відсотків.

З розрахунку заборгованості, що долучений до матеріалів справи, вбачається, що суму 8210 грн. 68 коп. складають залишок нарахованих відсотків за період з 21.06.2014 року по 30.06.2015 року (після ухвалення рішення суду від 20.06.2014 року), з урахуванням усіх сплачених сум за вказаним рішенням.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що стягненню з відповідача підлягають відсотки у сумі 8210 грн. 68 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Полтава і полтавці» задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 58 від 18.07.2013 року скасувати, ухваливши нове, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати відсотків за кредитним договором № 58 від 18.07.2013 року за період з 21.06.2014 року по 30.06.2015 року у розмірі 8210 грн. 68 коп.

У решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль