АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/749/15-ц
Провадження № 22-ц/792/834/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю представника ПАТ "Дельта Банк" відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/749/15 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, його представника ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 2 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, вказував, що 1 вересня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту на суму 98000 доларів США, що еквівалентно 474927 грн. 66 коп., терміном повернення до 31 серпня 2015 року. В подальшому, 8 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» свої права за вказаним кредитним договором. У 2014 році ПАТ «Дельта Банк» звернувся із позовом до нього, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, як докази були додані додаткові угоди до кредитного договору № 2 від 2 лютого 2009 року, № 3 від 2 лютого 2009 року. Однак, позивач вказував, що додаткові угоди не підписував. Тобто його волевиявлення на зміну умов договору про надання споживчого кредиту не було. Про існування додаткових угод стало відомо лише під час розгляду цивільної справи № 2/688/702/14, копії яких були надані суду представником ПАТ «Дельта Банк». Тому просив визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 2 лютого 2009 року до договору № 0 про надання споживчого кредиту від 1 вересня 2008 року, визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 2 лютого 2009 року до договору № 0 про надання споживчого кредиту від 1 вересня 2008 року, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 2 березня 2016 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 2 лютого 2009 року до договору № 0 про надання споживчого кредиту від 1 вересня 2008 року, укладену між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 2 лютого _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/834/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27 2009 року до договору № 0 про надання споживчого кредиту від 1 вересня 2008 року, укладену між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. в повернення судового збору та 1843 грн. 20 коп. за проведення судової почеркознавчої експертизи, а всього 2086 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що вирішуючи спір суд прийшов до помилкового висновку про недійсність додаткових угод до кредитного договору. Зазначає, що оскаржувані угоди були підписані за вільним волевиявленням позивача, відповідали внутрішній волі та на час їх підписання не було подано заперечень. Також апелянт вважає неналежним доказом висновок експертизи від 3 вересня 2015 року. Зазначає, що при призначенні експертизи, суд безпідставно відхилив подані представником відповідача зауваження і заперечення та не врахував їх. Також для проведення експертизи не були надані усі необхідні оригінали документів. Зазначає, що за результатами експертизи не було надано навіть ймовірно відповіді чи виконаний підпис саме ОСОБА_3 Вважає, що при проведенні експертами технічної експертизи було порушено положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України (у редакції від 26 грудня 2012 року № 1950/5). Вказує, що підтвердженням неналежності висновків вказаної експертизи є також те, що судом було призначено повторну експертизу. Апелянт також вважає, що визнавши вказану експертизу належним доказом, суд не взяв до уваги п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах".

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення єнедоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи

Так судом встановлено, що між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» 1 вересня 2008 року було укладено договір № про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого, Банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 98000 доларів США, що в еквіваленті дорівнювало 474927,60 грн., зі сплатою 15% річних, строком повернення до 31 серпня 2015 року.

02 лютого 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору за умовами якої сторони домовилися про перенесення строків виконання зобов"язань Позичальника зі сплати процентів за Договором, сплата процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 1 грудня 2008 року о 31 грудня 2008 року здійснюється позичальником в період з 1 січня 2014 року по 10 січня 2014 року згідно умов договору. Змінено кінцевий термін повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 1 вересня 2025 року.

В цей же день між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, за умовами якої, сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме: № 1. Угодою також змінено схему погашення кредиту, відповідно до якої позичальник зобов"язався повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 1290 доларів США. Сторони підписали новий графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту - додаток №2, який є невідємною частиною цієї додаткової угоди.

08 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі й за зобовязаннями ОСОБА_3, яке виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 1 вересня 2008 року.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.ст. 57, 59 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 вказаного Кодексу для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, для встановлення тієї обставини чи виконаний підпис у додаткових угодах №№ 2, 3 до кредитного договору ОСОБА_3 необхідні спеціальні знання, оскільки очевидно, що без висновку експерта суд самостійно не може визначити даного питання.

В суді першої інстанції за клопотанням позивача для встановлення всіх обставин справи було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовим експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та на розгляд експертів було поставлено питання : чи виконаний підпис у додаткових угодах №№ 2, 3 до кредитного договору ОСОБА_3 чи іншою особою?

За висновком вказаної первинної судової почеркознавчої експертизи надати відповідь чи виконаний підпис у додаткових угодах №№ 2, 3 до кредитного договору ОСОБА_3 чи іншою особою не представляється можливим.

При цьому в порядку експертної ініціативи експертами також вирішувалось питання : яка послідовність виконання тексту та підписів у додаткових угодах №№ 2, 3 до кредитного договору, та визначено, що у додаткових угодах спочатку було виконано підписи від імені ОСОБА_3, а потім надруковано текст та графи вказаних угод. При цьому експерти, проявляючи експертну ініціативу, послались на вимоги ст.ст. 69, 102 КПК України, хоча справа розглядається в порядку ЦПК України.

У відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року зі змінами основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису, а одним з завдань технічної експертизи документів є послідовність виконання тексту та підписів.

Фактично експерти провели одночасно і почеркознавчу експертизу, й технічну експертизу документів, хоча суд першої інстанції такої технічної експертизи документів не призначав, а позивач клопотань про призначення такої експертизи не заявляв.

При цьому експерти взагалі не визначили чи підписував спірні правочини позивач, однак в суді першої інстанції експерти пояснили, що наданих зразків було достатньо для проведення почеркознавчої експертизи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався саме на даний висновок експертів і підставою недійсності правочинів вказав ту обставину, що спочатку було виконано підпис, а потім надруковано текст документу.

Проте врахувавши викладене колегія суддів прийшла до висновку, що висновок даної експертизи не є допустимим і належним доказом та не може бути взятий до уваги при вирішенні справи, в звязку з чим під час розгляду справи в апеляційній інстанції було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу.

За висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи - підписи у додаткових угодах №№ 2, 3 до кредитного договору № виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки в графі «Позичальник» самим ОСОБА_3.

Таким чином слід прийти до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що спірні додаткові угоди №№ 2,3 до кредитного договору № він не підписував, а навпаки висновком судової експертизи достеменно встановлено, що саме позивач підписав дані спірні правочини, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, його представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 2 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення ;

В позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати в сумі 3570 грн. 96 коп., які складаються з оплати судового збору при подачі апеляційної скарги та витрат по проведенню судової експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко