НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6593/13-ц
№ 2/183/31/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк В.В.

секретаря Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5 Приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним, яким в остаточній редакції, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_6 після його смерті, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 05 листопада 2010 року її батько, ОСОБА_7, заповів їй все належне йому майно. 17 липня 2013 року він помер, у звязку з чим вона звернулася до державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська з заявою про прийняття спадщини, однак від нотаріуса їй стало відомо про те, що за декілька днів до смерті її батько склав інший заповіт на свою співмешканку ОСОБА_8 та племінника ОСОБА_3 Цим заповітом батько заповідав приватний будинок № 18 по вул. Харківській в с. Орілька Новомосковського району Дніпропетровської області своїй співмешканці, а земельні паї, видані Керносівською селищною радою, - племіннику. Позивачка вважає цей заповіт недійсним з наступних підстав.

На час складання заповіту її батькові виповнилося 63 роки. 27 червня 2013 року у нього було виявлено онкологічну хворобу - рак легенів 4 ступеня. З 27 червня 2013 року по 2 липня 2013 року батько лікувався в КЗ МСЧ № 56 м. Дніпропетровська з діагнозом онкологічна хвороба легенів 4 ступеню. Батько погано почувався, був у тяжкому стані йому постійно викачували рідину з легенів. Відповідачка ОСОБА_8 2 липня 2013 року незважаючи на поганий стан батька, забрала його з лікарні і привезла в село за місцем проживання під приводом того, що хворий хотів додому. В с. Орілька Новомосковського району Дніпропетровської області немає спеціалізованої лікарні для подібних онкохворих, немає лікаря фахівця, який би міг надавати належну медичну допомогу у випадку загострення хвороби, є тільки фельдшер. На момент коли відповідачка забирала батька, не були навіть готові аналізи крові хворого. Вдома батькові стало гірше, його в тяжкому стані возили в центральну районну лікарню м. Новомосковська для відкачки рідини з легенів. Батько прожив вдома тільки два тижні. 10 липня 2013 року вона відвідала лікаря онколога, яка лікувала батька в КЗ МСЧ № 56 м. Дніпропетровська. Лікар надала їй рецепт на вживання наркотичних речовин для запобігання больових відчуттів онкохворого, а також його результати аналізів. Після цього вона зразу ж поїхала до батька в с. Орілька. Довідку і результати аналізів віддала відповідачці ОСОБА_8, а сама навідала хворого. Батько вже не тримав голову, стопи були набряклі, набряк також живіт, очі були напіввідкриті, хворий тяжко дихав, постійно пив воду, мова була безладна. Він питав у неї, хто його вдарив, бо в нього був розбитий лоб. Позивачка дізналася від відповідачки, що хворий втрачав свідомість кожні дві хвилини і падав.

Як їй вдалося також з'ясувати в ці останні два тижні її помираючий батько нібито склав заповіт на свою співмешканку ОСОБА_8 та племінника ОСОБА_3 Сусіди бачили, як хворого батька возили в м. Перещепене до приватного нотаріуса ОСОБА_6, яка виходила з приміщення нотаріальної контори і сідала в машину до хворого батька. Що вони там робили невідомо, і яким чином помираюча особа змогла підписувати заповіт залишається загадкою. Адже, зазначає позивачка, через тяжкий стан здоров'я, вживання знеболювальних наркотичних препаратів, батько не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними на момент складання цього заповіту.

Після смерті батька у неї була розмова з відповідачкою ОСОБА_8, яка повідомила, що нібито нотаріус приїздила в с. Орілька за місцем проживання хворого і він склав заповіт в присутності двох свідків, а саме ОСОБА_9 - зятя відповідачки та ОСОБА_10 - сусіда, який мешкає по вул. Орільська 16 в с. Орілька Новомосковського району Дніпропетровської області.

Також, позивача підкреслила, що в неї з батьком були добрі взаємовідносини, він постійно піклувався про неї та про онука. Вона їздила провідувати батька в лікарню, купувала йому ліки, тому не може погодитися з тим, що батько в останні дні свого життя змінив заповіт.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 225, 1257 ЦК України, позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. При цьому надав письмові заперечення (т.1 а.с.223-225).

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Заперечення проти позову мотивовані головним чином тим, що у племінника ОСОБА_3 і співмешканки померлого ОСОБА_8 були хороші й дружні стосунки. Вони доглядали за ОСОБА_7 до дня його смерті. Не зважаючи на тяжку хворобу ОСОБА_7, він у момент складання заповіту усвідомлював значення своїх дій щодо призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_8 своїми спадкоємцями на частину належного йому майна. В свою чергу позивачка, квартира якої знаходилася поруч з медичним закладом, де проходив лікування батько, категорично відмовилася забирати хворого батька ОСОБА_7 з лікарні до себе додому. І навіть в цьому випадку, незважаючи на поведінку доньки, ОСОБА_7 залишив їй у спадок інше, належне йому, майно. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надавши заяву, якою просила розглядати справу у свою відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Третя особа приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася. Надала суду письмові заперечення, якими просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що ОСОБА_7 в момент складання заповіту за місцем свого проживання абсолютно розумів значення своїх дій, адекватно реагував на задані йому нотаріусом питання та чітко на них відповідав. Під час розмови з нотаріусом він зазначив, що бажає, щоб квартира, яка знаходиться у місті Дніпропетровську перейшла після його смерті доньці ОСОБА_1

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що позивач його дружина, а відповідач двоюрідний брат дружини, з яким у нього неприязні стосунки. Пояснив, що про перший заповіт йому було відомо в 2010-2011 рр., а про другий він дізнався вже на похоронах у ОСОБА_7 Коли ОСОБА_7 лежав в лікарні № 56 м. Дніпропетровська, він навідував його через день, давав на лікування гроші. Після його виписки в с. Орілька їздив 2 рази. ОСОБА_7 вдома почувався дуже погано, схуд, не усвідомлював, що робить, в нього була невиразна мова. Про заповіт ОСОБА_7 нічого не говорив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що померлого ОСОБА_7, вона знала з 1980 року. Про хворобу ОСОБА_7 дізналася в кінці травня 2012 року. В червні 2013 року вона дізналася, що ОСОБА_7 лежить у лікарні і поїхала до нього в лікарню. Вони не бачилися близько 2 років, оскільки ОСОБА_7 переїхав жити в село. В лікарні ОСОБА_7 почувався погано, був сірий на обличчя, дуже схудлий, і навіть не впізнав її.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивач і відповідач його племінники, він є двоюрідним братом батьків сторін. З померлим ОСОБА_7 був в дуже добрих стосунках, часто з ним бачився. Одного разу ОСОБА_7 йому сказав, що він склав на свою доньку ОСОБА_17 заповіт. Він бачив ОСОБА_7 після 05 липня в нього вдома. Останній почувався погано, але самостійно міг вставати і ходити. Навідував ОСОБА_7 коли той лежав в лікарні ім. Мечнікова, і в МСЧ № 56 м. Дніпропетровська. Після його виписки в с. Орільці він не був і не бачив більше ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивачка - донька померлого ОСОБА_7, який за життя був співмешканцем його тещі ОСОБА_8 Він був свідком при посвідченні заповіту 05.07.2013 року в дома у ОСОБА_7 в с. Орілька. При посвідченні заповіту був ще один свідок. Бути свідком його попросив сам ОСОБА_7 Про те, що заповіт складений не тільки на тещу ОСОБА_8 він і зараз не знав. В той період ОСОБА_7 почувався погано, був схудлим. Але, був при памяті, сам керував автомобілем, адже приїздив до нього додому в сусіднє село за 3 км.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач донька її співмешканця, а відповідач його племінник. Коли ОСОБА_7 лежав в лікарнях за аналізи і на ліки гроші давав ОСОБА_3 Після виписки з лікарні ОСОБА_7 не хотів їхати до доньки ОСОБА_17, яка мешкала в м. Дніпропетровську. Коли він приїхав до дому в с. Орілька, сказав їй, що бажає переписати заповіт на свого племінника. Сам зясував номер телефону нотаріуса, і сам йому зателефонував, домовившись про зустріч. Попросив дружину ОСОБА_3 ОСОБА_15, щоб та привезла нотаріуса. Свідками при посвідченні заповіту був зять ОСОБА_7 і сусід. В той період ОСОБА_7 дійсно погано почувався, бо хворів. Але, все розумів, бо психічного розладу у нього не було.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що позивачку він не знає, а померлий ОСОБА_7 його приятель, з яким познайомився, коли той почав жити разом з ОСОБА_8 Зі ОСОБА_7 він зустрічався приблизно раз на місяць. Він дізнався про хворобу приятеля від дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8 Коли ОСОБА_7 лежав в лікарнях він провідував його. В лікарні ОСОБА_7 почувався погано, але самостійно міг ходити. ОСОБА_7 йому говорив, що хоче, щоб квартира в м. Дніпропетровську залишилася доньці ОСОБА_17, а будинок в селі і земельна ділянка (пай) племіннику ОСОБА_3. Виписали ОСОБА_7 з лікарні тому, що йому стало гірше. Його донька ОСОБА_17 відмовилася його забирати до себе до дому, пояснивши це тим, що їй важко потім буде жити в цій квартирі, якщо батько помре. Вдома ОСОБА_7 самостійно не міг вже ходити, але він розумів з ким він розмовляє, де знаходиться, жартував.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає як доньку її знайомого ОСОБА_7 Зі ОСОБА_7 вона знайома після того, як він почав проживати спільно з її подругою ОСОБА_8. Вона знала, що ОСОБА_7 хворіє на тяжку хворобу. Разом з чоловіком вона провідувала ОСОБА_7 в лікарні, і в дома, коли його виписали з лікарні. Він самостійно пересувався, був при памяті. Пояснила, що коли ОСОБА_7 виписували з лікарні, його донька ОСОБА_17 відмовилася його забирати до себе до дому, пояснивши це тим, що їй потім важко буде жити в цій квартирі, якщо батько помре. ОСОБА_7 говорив, що хоче, щоб квартира в м. Дніпропетровську залишилася його доньці ОСОБА_17, а земельна ділянка (пай) племіннику ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає як доньку ОСОБА_7, який є односельцем з нею. Вона є медичною сестрою і робила уколи ОСОБА_7 після його виписки з 56-ї лікарні м. Дніпропетровська. Уколи робила знеболювальні, які купувала по рецепту лікаря дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ОСОБА_7 почувався погано, але був при памяті, в нормальному стані, все розумів.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що позивачку знає як доньку його приятеля ОСОБА_7 З ним він часто спілкувався. Після виписки з лікарні навідував його щодня, разом вечеряли. ОСОБА_7 розповідав йому, що його донька ОСОБА_17 відмовилася забирати його до себе додому. Також, говорив, що хоче, щоб квартира в м. Дніпропетровську залишилася його доньці ОСОБА_17, а земельна ділянка (пай) племіннику ОСОБА_18. Світлану він бачив лише на похоронах у ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що відповідач її чоловік, позивачку знає як доньку дядька її чоловіка. Про хворобу ОСОБА_7 дізналася від дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_7 вона часто провідувала в лікарні, і в дома, коли його виписали. Також, спілкувалася з ним по телефону. ОСОБА_7 говорив, що хоче скласти заповіт на її чоловіка ОСОБА_18. Була присутня при складання заповіту. ОСОБА_7 весь час був в нормальному стані, все розумів. В останній раз розмовляла з ним по телефону напередодні його смерті. В цій розмові він був в нормальному психічному стані, все розумів, підтримував бесіду.

Суд, вислухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7, що стверджуються свідоцтвами про її народження та про одруження (а.с.12, 13, том 1).

25.07.2013 року ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть (а.с.10, том 1).

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_7 належала на праві приватної власності земельна ділянка (пай) № 478 в розмірі 4,4700 га, розташована на території Керносівської сільської ради (а.с.58, том 1).

Суду надано копію заповіту, посвідченого 05.11.2010 року за реєстровим № 1-2254 державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, згідно з яким ОСОБА_19 заповів ОСОБА_1 усе належне йому майно (а.с.14, том 1).

Також, суду надано копію заповіту, посвідченого 05.07.2013 року за реєстровим № 573 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_19 заповів ОСОБА_3 земельну ділянку (пай № 478) площею 4,470 га, яка належала йому на підставі державного акту про право власності на землю № ДП 043951, а ОСОБА_8 ? частину житлового будинку з надвірними побудовами, що на лежали йому на праві приватної власності (а.с.14, том 1).

В судовому засіданні були дослідженні медичні документи, видані на імя ОСОБА_7, відповідно до яких останній хворів і перебував на лікуванні, в тому числі й на стаціонарному з діагнозом онкологічна хвороба легенів 4 ступеню (а.с.15-32, 149-186, 212-214, том 1).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Керносівської сільської ради, ОСОБА_7 проживав без реєстрації з 2011 року за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орілька, вул. Орільська, 13, зі співмешканкою ОСОБА_8 (а.с.33, том 1).

З наданої суду копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7, померлого 17.07.2013 року, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після його смерті за заповітом звернулися до нотаріальної контори племінник ОСОБА_3 і дружина ОСОБА_8 Остання відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 Із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори також звернулися донька ОСОБА_1 і мати ОСОБА_20 (а.с.94-118, том 1).

31.03.2014 року померла мати ОСОБА_7 ОСОБА_20, спадкоємцем після смерті якої є її донька ОСОБА_5 (а.с.236, 237-238, том 1).

Судом по справі проведена судово-психіатрична експертиза, за результатами проведення якої ОСОБА_7 на момент складання заповіту 05.07.2013 року будь-якими психічними розладами не страждав. По своєму психічному стану в той період часу (в момент складання заповіту) він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.190-192, том 2).

Проаналізувавши та оцінивши вищезазначені докази у сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст. 1219 ЦК України визначено виключний перелік прав та обов'язків особи, які не входять до складу спадщини.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тобто, тільки за наявності вищезазначених обставин, заповіт може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Отже, можливість визнання заповіту недійсним, пов'язана з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, а порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту за законом передбачає його нікчемність.

Вивчивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 було вільним, виходячи з наступного.

Згідно ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів того, що воля спадкодавця не була вільною, суду в порушення вищезазначених вимог закону надано не було.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед тим.

Дійсно, судом встановлено, підтверджено медичними документами і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що ОСОБА_7 хворів на тяжку хворобу онкологічну хворобу 4 ступеня і його стан постійно погіршувався. Ці ж обставини були підтверджені в судовому засіданні і свідками, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача.

Однак, наявність фізичної хвороби, зокрема тієї, на яку хворів ОСОБА_7 не свідчить про наявність психічних захворювань або про неможливість особи розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Дана обставина підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, за результатами проведення якої ОСОБА_7 на момент складання заповіту 05.07.2013 року будь-якими психічними розладами не страждав. По своєму психічному стану в той період часу (в момент складання заповіту) він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.190-192, том 2).

ОСОБА_17 того, як видно з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 та дослідженої в судовому засіданні (т.1 а.с.93-133), окрім майна, яке ОСОБА_7 зазначив у спірному заповіті (частина будинку та пай), він мав і інше майно, зокрема, автомобіль, марки «Daewoo Lanos», грошові внески в ПАТ «Державний ощадний банк України» (т.1 а.с.112), щодо якого не висловлював в заповіті свою волю і заяву, про спадкування якого подала позивачка.

Дана обставина також підтверджує той факт, що воля заповідача була вільною під час складання заповіту і він діяв вільно, вчинивши на власний розсуд..

Зокрема, оцінка стану заповідача входить до обовязків нотаріуса, який посвідчує заповіт, а, відповідно, суд призюмує той факт, що у нотаріуса були наявні підстави вважати ОСОБА_7 особою, яка належним чином усвідомлює значення своїх дій та можливість ними керувати.

З чого суд приходить до переконання про те, що ОСОБА_7 розпорядився належним йому майном на власний розсуд і його дії відповідали його волі.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання про те, що складаючи заповіт ОСОБА_7 діяв за власною волею та власним бажанням. При цьому, волевиявлення заповідача під час складання заповіту було вільним і відповідало його волі.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В судовому засіданні також було досліджено: копію свідоцтва про укладення шлюбу від 06.07.1979 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_21 (а.с.9, том 1), однак дані докази не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 58, 59, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 21, 203, 215, 216, 230, 236, 237, 238, 369, 1216, 1218, 1219 ЦК України, ст. 116, 118, 120 ЗК України, ст. 60, 63, 74 СК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5 Приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк