АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Дніпро 23 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Свистунової О.В.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс»,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 23 вересня 2014 року за кредитом та відступлення права вимоги від 23 вересня 2014 року за іпотекою та скасування реєстраційного запису про обтяження нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Альянс» звернулося до суду з даним позовом та просить визнати недійсними договори відступлення права вимоги за основним кредитним зобов'язанням перед банком та його забезпеченням договором іпотеки, також просить скасувати реєстраційний запис про обтяження нерухомого майно та зняти заборону по його відчуженню.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Альянс» та ПАТ «Банк Камбіо» було укладено кредитний договір №130/10-13, в якості забезпечення якого також було укладено іпотечний договір № 130/10-13-1. 23 вересня 2014 року було укладено договори відступлення права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами на користь ОСОБА_2, відповідно до яких первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, в свою чергу новий кредитор замінює первісного як сторону у договорі та приймає на себе всі його права та обов'язки за цим договором. Позивач вважає, що укладені договори про відступлення права вимоги, укладені всупереч вимогам закону, оскільки ОСОБА_2 не має необхідного обсягу дієздатності для укладення зазначеного договору, всупереч ч. 3 ст. 1079 ЦК України, оскільки не є фінансовою установою для здійснення факторингових операцій та не має відповідних ліцензій із надання фінансових послуг. Посилаючись на дані обставини просить визнати договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами недійсними, у зв'язку із тим, що їх зміст суперечить актам цивільного законодавства /а.с.1-9/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2016 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.161-163/.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.165-171/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо», ТОВ «Альянс» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 130/10-13 від 28 жовтня 2013 року /а.с.25-29/.

Відповідно до положень п.2.1. вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права за кредитним договором, а новий кредитор замінює первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (п.2.2 договору).

Також встановлено, що договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 130/10-13 від 28 жовтня 2013 року, є оплатним договором, що підтверджується умовами договору про відступлення права вимоги, зокрема п. 3 договору.

Пунктом 3 договору визначено, що вартість прав вимоги за цим договором становить 4 042 100, 79 грн., яку новий кредитор зобов'язується сплатити в день підписання договору, шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора.

Згідно довідки від 09 жовтня 2014 року, виданої в.о. директора відділення «Дніпропетровської дирекції ПАТ «Банк Камбіо», новий кредитор ОСОБА_2 сплатив повну вартість прав вимоги за спірним договором, а саме 4 042 100, 79грн. /а.с.154/.

Також 23 вересня 2014 року між первісним та новим кредитором було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 28 жовтня 2013 року за реєстровим № НОМЕР_1 Хоміч О.М. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу /а.с.40-42/.

Відповідно до п.1.1 даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором та у зв'язку з укладенням між сторонами договору відступлення, первісний іпотекодержатель відступає та передає новому іпотекодержателю, який приймає та набуває всі права, належні первісному іпотекодержателю за іпотечним договором № 130/10-13-1 від 28 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч О.М., реєстровий номер НОМЕР_1, що укладено між первісним іпотекодержателем та ТОВ «Альянс».

Договором іпотеки забезпечено виконання зобов'язань ТОВ «Альянс» за кредитним договором № 130/10-13 від 28 жовтня 2013 року.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ «Альянс», а саме: нежитлова будівля літ.П-1 - магазин, що знаходиться за адресою вул. Сєрова 3 м. Дніпропетровськ (п.1.1 договору).

На думку колегії суддів, укладений 23 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо», ТОВ «Альянс» та ОСОБА_2 договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 130/10-13 від 28 жовтня 2013 року, є договором факторингу, при цьому ПАТ «Банк Камбіо» є клієнтом (уступає грошову вимогу), а ОСОБА_2 є фактором (набуває грошову вимогу), з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини, які стосуються укладання, виконання, змін та припинення факторингу, регулюються главою 73 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, суб'єктивний склад договору факторингу визначається як фактор та клієнт.

Відповідно до ч.3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк (фінансова установа) за наявності права на здійснення факторингових операцій.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Особливість суб'єктного складу сторони договору факторингу як фактору полягає не лише в тому, що у відповідності до законодавств, ним може бути банк та інші фінансові установи, а більш за все в тому, що вказані суб'єкти мають бути спроможні прийняти на себе обов'язок по веденню для іншої сторони бухгалтерського обліку та надавити йому інші фінансові послуги, які пов'язані з грошовими вимогами, що є предметом відступлення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність із надання фінансових послуг.

Як встановлено судом за даним договором відступлення прав вимоги фактором виступає відповідач ОСОБА_2 як фізична особа, яка не може бути фінансовою установою і мати права на здійснення факторингових операцій.

Також встановлено, що укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, не містить істотних умов щодо обслуговування боржником боргу перед новим кредитором, оскільки не містить інформації щодо рахунку, відкритого для здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, а також порядку її погашення, що, на думку колегії суддів, порушує права боржника та призвело до неможливості виконання ним свого зобов'язань за кредитним договором, з підстав, що не залежали від його волі. На спростування вказаних обставин представником відповідача суду жодних доказів надано не було.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку що спірний договір факторингу укладений між неналежними суб'єктами, з порушенням суб'єктного складу сторін, за відсутності необхідних дозволів (прав) на здійснення фінансових послуг, та за відсутності відповідного обсягу правосуб'єктності, а тому підлягає визнанню недійсним.

Також колегія суддів приходить до висновку, що визнання недійсним договору відступлення права вимоги за основним зобов'язанням тягне за собою також недійсність договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, оскільки ним було забезпечено його зобов'язання.

Щодо позовної вимоги про скасування реєстраційного запису з реєстру та зняття заборони по відчуженню нерухомого майна слід зазначити, що відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

За таких умов, рішення суду про визнання недійсним договорів є документом, що підтверджує припиняння обтяжень на нерухоме майно накладеного в межах їх дії, тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норм з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, та враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги в частині визнання договорів відступлення права вимоги за основним зобов'язанням та за іпотечним договором недійсними задовольнити в іншій частині відмовити.

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами, апеляційною скаргою та часткове їх задоволення, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 2 436 грн. та 2 679, 60 грн. разом 5 115, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 23 вересня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та ОСОБА_2, Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс», за яким ОСОБА_2 набув право вимоги заборгованості за кредитним договором № 130/10-13 від 28 жовтня 2013 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс».

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 28 жовтня 2013 року за реєстровим № НОМЕР_1 Хоміч О.М. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 23 вересня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» судові витрати в сумі 5115, 60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Свистунова О.В.