Справа №463/793/16-ц
Провадження №2/463/945/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору № 07.07.2015-000000989 від 07.07.2015р., укладеного між нею та ТОВ «Споживчий центр».

До початку розгляду справи по суті представник відповідача скерував до суду заяву про залишення даного позову без розгляду, оскільки заперечує проти вирішення спору в суді. Так, в договорі міститься третейське застереження про вирішення спорів спірних питань в постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків. В свою чергу, спірний договір не є договором про надання споживчого кредиту, оскільки кошти надавалися не для придбання продукції, а на будь-які законні цілі. Тому, вважає, що на такі правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється і спір повинен розглядатись третейським судом.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення сторони позивача, яка заперечила проти його обґрунтованості, суд приходить до висновку, що таке не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За правилами п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Згідно п. 1.1 оспорюваного договору, кредит в сумі 7000 грн. надається на будь-які законні цілі строком на 14 днів до 20.07.2015р. включно. Плата за користування кредитом за 14 днів становить 1960 грн.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Під продукцією, відповідно до п. 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» слід розуміти будь-які виріб (товар), роботу чи послугу, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-2712цс15 від 27.01.2016р. висловився про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

В п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» міститься розяснення про те, що Законом України «Про захист прав споживачів», регулюються відносини, які в тому числі виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

З огляду на визначення поняття продукція, яке закріплено в п. 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а також враховуючи наведені вище розяснення ВСУ, поняття «будь-яка законна ціль», що є метою надання кредиту за оспорюваним договором ототожнюється з метою надання споживчого кредиту придбання продукції, оскільки як перше, так і друге має єдину кінцеву мету задоволення власних побутових потреб.

Тому, на такі правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», що робить не підвідомчий даний спір третейському суду та відповідно, виключає можливість залишення його без розгляду.

Враховуючи наведене. керуючись ст.ст. 168, 207,209,210 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання договору недійсним відмовити за безпідставністю.

Суддя: Леньо С. І.