провадження № 2/243/2261/2016
справа № 243/4247/16-ц
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий вїзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька,-
ВСТАНОВИВ:
25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий вїзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з 1999 року до 2002 року проживала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2. Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина перебуває на повному її утриманні та проживає разом із позивачкою. Відповідач у вихованні дитини та її догляді участі не бере, її фізичним, духовним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, інформації про його місце перебування немає. До січня 2015 року, вона разом із сином проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2. У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, вона разом із дитиною переїхала до м. Харкова. На тимчасово окупованій території в м. Горлівка Донецької області залишилися проживати її батьки, особисті речі, а також належне їй нерухоме майно, а тому є необхідність у її виїзді разом із дитиною до м. Горлівки Донецької області.
На даний час, безперешкодно перетинати разом із дитиною контрольний пункт в'їзду-виїзду із наявним пропуском немає можливості, вїзд/виїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, тобто, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою. Виїзд за межі території України та в'їзд на неконтрольовану територію України, а також виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки відповідач, добровільно нотаріально посвідчену згоду не надає, місце його дійсного перебування їй невідоме, однак існує нагальна потреба у виїзді разом із сином на тимчасово окуповану територію України, позивач вимушена була звернутися до суду та просити ухвалити рішення яким надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на багаторазовий виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері - ОСОБА_1 паспорт серії ВА № 045105 виданий Калінінським РВ Горлівського УМВС України у місті Горлівка, дата видачі 20 жовтня 1995 року, без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позивачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 10).
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавило суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр», а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р.
Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження Серія: І-НО №238282, ОСОБА_3 народився 04 травня 2001 року у м. Горлівка Донецької області. Матірю хлопчика записана ОСОБА_1, батьком ОСОБА_2 (а.с. 7).
Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1. Фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2. у відомостях щодо малолітніх, неповнолітніх осіб, які перемістилися разом із ОСОБА_1 значиться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Згідно із технічним паспортом на житловий будинок Серія АБ №000181, позивачка ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року, є власницею кв. 4 у житловому будинку №19 розташованому по вул. Швидкого Калінінського району м. Горлівки Донецької області (а.с. 14-18).
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач до судового засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно абз.2 частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.
Відповідно п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно із п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Метою виїзду на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області, із неповнолітньою дитиною позивачка зазначила наявністю родичів на вказаній території та бажання їх відвідувати. Крім того, зазначила, що має у власності нерухоме майно у м. Горлівці.
Суд зазначає, що така необхідність з часом може відпасти, а тому її існування має супроводжуватися розумними термінами, у звязку із чим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
За приписами п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матірю».
Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Відповідно положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання.
Оскільки сторони однією сімєю не проживають і фактичне місце проживання малолітнього сина на даний час є разом із позивачкою, то вона повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина.
Оскільки батько дитини - відповідач ОСОБА_2 добровільно не бажає надати дозвіл на оформлення відповідних документів та виїзд дитини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
Суд вважає, що зазначений виїзд до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно сина.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі.
Як видно із витягу газети "Урядовий кур'єр", дійсно, було здійснено оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, вартість якого, згідно із наданою позивачкою квитанцією, склала - 630 грн. 00 коп.
Також, як видно із платіжного доручення, позивачкою, при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Разом з тим, оскільки судом позовні вимоги задоволено частково, то у відповідності до розяснень Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року №10, «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п.36, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо(наприклад, при частковому задоволені позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп./2=275. грн. 60 коп., та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 630 грн. 00 коп./2=315 грн. 00 коп.
Керуючись п.2 Декларації прав дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ст.ст. 11,16, 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СК України, ст.ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження Серія: І-НО №238282 видане Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 25 червня 2001 року, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, витрати позивача повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 315 (триста пятнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн.60 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 06 вересня 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич