АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1367/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1352/К/16 інстанції Водопянов С.М.
Категорія - 59 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Євтодій К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, до Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності, від імені позивача ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача Криворізького коледжу економіки та управління державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (надалі - Коледж КНЕУ), в обґрунтування якого зазначила, що у серпні 2012 року ОСОБА_4 був зарахований на І курс Коледжу КНЕУ за спеціальністю «Виробництво харчової продукції», поза конкурсом, як пільгова категорія, відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» як особа, батько якої має трудовий стаж підземної роботи більше 15 років.

Факт наявності підземного стажу батьку ОСОБА_6, надав останньому право на отримання за період навчання соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Однак, відповідачем за період навчання була виплачена тільки мінімальна академічна стипендія за успішне навчання на загальну суму 3850 грн., при цьому в лютому 2013 року ОСОБА_4 була здійснена виплата соціальної стипендії у розмірі 2272 грн. одноразово.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 був відрахований з навчального закладу у зв'язку із закінченням повного курсу навчання, але відповідачем не проведений розрахунок та не виплачено всі належні суми, а саме: стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» за період з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

У зв'язку з цим, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 39226 грн. не нарахованої та не виплаченої соціальної стипендії за період з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року, в якому ухвалою того ж суду від 01 червня 2016 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на користь ОСОБА_4 суму не нарахованої і не виплаченої стипендії за період з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 39226 грн., а також судові витрати в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Криворізький коледж економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Так, на думку представника відповідача, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, не врахував приписи п. 6 Порядку призначення і виплати стипендії, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882, у якій наведений виключний перелік осіб, що мають право на отримання соціальної стипендії. Позивач, навчаючись за спеціальністю «Виробництво харчової продукції», у відповідності до наведеного Порядку, не потрапляє у категорію передбачених державою осіб, яким надане право нараховувати та сплачувати соціальну стипендію. Також посилається на те, що фінансування витрат соціальної стипендії дітям шахтарів, студентам коледжу, які не навчаються на гірничих спеціальностях не забезпечувалось коштами державного бюджету, що в свою чергу підтверджується листами розпорядника бюджетних коштів вищого рівня.

Крім того, суд не взяв до уваги, що навчальний заклад є бюджетною установою, яка відповідно до п.п.12 п.1 ст.2 Бюджетного кодексу України є організацією, створеною у встановленому порядку, що повністю утримується за рахунок відповідного державного чи місцевого бюджету і є неприбутковою, при цьому, цивільно-правові відносини між позивачем та коледжем, щодо призначення та виплати державної соціальної стипендії, як дитині шахтаря, знаходиться в безпосередній залежності від бюджетно-правових (кошторисно-правових) відносин щодо державного фінансування видатків на здійснення такої виплати позивачу і будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного державного призначення, якщо інше не передбачено Законом України «Про державний бюджет України».

Також представник відповідача вказує на невірне застосування судом розміру прожиткового мінімуму під час розрахунку заборгованості з виплати соціальної стипендії, який взято в сумі 1387 грн., тоді як чинним законодавством його встановлено в сумі 1378 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2012 року ОСОБА_4 зарахований на І курс Коледжу КНЕУ за спеціальністю «Виробництво харчової продукції», поза конкурсом, як пільгова категорія, відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» як особа, батько якої має трудовий стаж підземної роботи більше 15 років.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що батьком позивача ОСОБА_4, є ОСОБА_6, який має загальний стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем - 25 років 4 дні (а.с. 10, 11).

У лютому 2016 року позивач відрахований з навчального закладу у зв'язку із закінченням навчання та йому видано диплом встановленого зразка (а.с. 13, 14).

За період навчання позивачу ОСОБА_4 нараховано та виплачено академічну стипендію за успішне навчання за період з липня 2013 року по січень 2014 року, загальний розмір якої склав 3850 грн., а також у лютому 2013 року одноразово здійснено виплату заборгованості з виплати соціальної стипендії в сумі 2272 грн. за період з 01 вересня по 31 грудня 2012 року (а.с. 44, 45).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що оскільки стаж роботи його батька у підземних умовах праці складає більш ніж 15 років, він має право на нарахування та отримання соціальної стипендії за період навчання в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», проте при закінченні ним навчального закладу відповідачем не проведено розрахунок та не виплачено стипендію в розмірі прожиткового мінімуму за період з квітня 2013 року по лютий 2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявленого позову, та того, що ОСОБА_4, як син шахтаря зі стажем роботи під землею більше 15 років, має право на отримання гарантованої законом виплати стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з 01.04.2013 року по 29.02.2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 2 ст. 62 даного Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку виробництві, шахтарів-інвалідів І та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є сином особи, яка має стаж підземної роботи більше 15 років, тому йому повинна бути призначена і виплачуватися в період навчання в Коледжі КНЕУ стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це визначено вищенаведеною нормою закону.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік встановлюється Законом. Так ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2013 року становить 1147 грн., а з 01 грудня 2013 року - 1218 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2014 року становить 1218 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року становить 1218 грн., а з 01 вересня 2015 року - 1378 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становить 1378 грн., з 01 травня 2016 року - 1450 грн., з 1 грудня - 1600 грн.

Отже, встановивши, що відповідач в період з квітня 2013 року по лютий 2016 року безпідставно не призначав та не виплачував на користь позивача соціальну стипендію, на призначення та отримання якої позивач має право у відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов'язок відповідача здійснити сплату такої стипендії в розмірі, визначеному вказаною нормою закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для призначення та виплати позивачу соціальної стипендії з тих підстав, що він не належить до категорії осіб, які мають на це право, що передбачено Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Так, згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення, визначені в Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882, щодо категорії осіб, які мають право на отримання стипендії, не можуть бути застосовані до розглядуваного випадку, оскільки пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, в ст. 5 вказаного Закону встановлено гарантований розмір стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Законами України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не призупинялась та зміни в цю статтю не вносились.

Також безпідставними вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей шахтарів, що навчаються на гірничих спеціальностях, оскільки Законом такі обмеження не встановлені.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача з приводу відсутності бюджетних асигнувань на виплату стипендії, оскільки це не є підставою для відмови навчальним закладом у її виплаті в розмірі прожиткового мінімуму згідно ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки таке твердження суперечать практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні в справі «Кечко проти України», згідно з якою реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, а згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного визначення розміру суми заборгованості з виплати соціальної стипендії, який підлягає стягненню.

Так, погоджуючись з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості з виплати соціальної стипендії за період з квітня 2013 року по лютий 2016 року в розмірі 43076 грн., суд першої інстанції не врахував, що розмір соціальної стипендії за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року визначено позивачем, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1387 грн., тоді як ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» його встановлено в розмірі 1378 грн.

Отже, за період з 01.04.2013 року по 29.02.2016 року відповідач повинен сплатити позивачу соціальну стипендію в розмірі 43022 грн. (1147 грн. х 8 міс. + 1218 х 21 міс. + 1378 х 6 міс.) З урахуванням того, що за вказаний період сплачено позивачу відповідачем стипендію в розмірі 3850 грн., заборгованість з її оплати перед позивачем становить 39172 грн. (43022 грн. - 3850 грн.), а не 39226 грн. як помилково визначив суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити рішення суду, зменшити розмір заборгованості з виплати соціальної стипендії, стягнутої з відповідача на користь позивача, з 39226 грн. до 39172 грн. В іншій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому воно підлягає з залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року в частині розміру заборгованості з виплати соціальної стипендії, стягнутої з Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на користь ОСОБА_5, змінити, зменшивши цей розмір з 39226 гривень до 39172 грн. (тридцяти дев'яти тисяч сто сімдесяти двох) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: