Номер провадження: 22-ц/785/6658/16Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.,

при секретарі Сібовій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на рішення Южного міського суду Одеської області від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

25.01.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи (далі-Товариство) звернулось із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, яка склаладється із заборгованості по відсоткам у сумі 223 404,94 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що між Акціонерним комерційним промислово-інветистційним банком (далі-Банк) і відповідачкою 10.07.2007 року укладено кредитний договір за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 20 000 доларів США. 17.12.2012 року між Банком і Товариством укладено договір відступнення прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив Товариству права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 10.07.2007 року між Банком і відповідачкою.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала умови зобов'язання за кредитним договором, станом на 14.01.2016 року має заборгованість за кредитом, а також заборгованість по відсоткам у сумі 9 449,51 доларів США еквівалент 223 404,94 гривень, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, зазначаючи, що погасила заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута з неї на підставі рішення суду від 08.08.2012 року.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 06.07.2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Товариства просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, наявність доказів заборгованості по відсоткам, а також право Товариства на стягнення відсотків.

У засіданні колегії суддів: представник позивача скаргу підтримав; відповідачка скаргу не визнала.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором станом на 14.01.2016 року, яка складається із заборгованості по відсотками у сумі 9 449,51 доларів США еквівалент 223 404,94 гривень (а.с.1-4).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що відповідачка повністю погасила заборгованість по кредитному договору у сумі 125 596,50 гривень на підставі квитанції № 664404 від 22.04.2014 року (а.с.84-86).

Висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання, які регулюються нормами ЦК України.

Встановлено, що 10.07.2007 року між Банком і відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 20 000 доларів США на строк до 09.07.2013 року зі сплатою 2% річних. 14.03.2008 року і 14.03.2011 року між Банком і відповідачкою укладались договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 10.07.2007 року (а.с.6-14).

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 08.08.2012 року з відповідачки на користь Банка суд стягнув заборгованість за кредитним договором у сумі 15 557,71 доларів США, яка складалась із заборгованості по кредиту, простроченої заборгованості по кредиту і відсоткам (а.с.25,26).

17.12.2012 року між Банком і Товариством укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким Банк відступив, зокрема, право вимоги за кредитним договором від 10.07.2007 року між Банком та відповідачкою (а.с.27-37).

При цьому, станом на 17.12.2012 року основна непогашена строкова сума кредиту становила 9 780 доларів США, основна непогашена прострочена сума кредиту становила 4 404,22 доларів США, сума нарахованих але несплачених строкових процентів склала 2 741,85 доларів США, сума нарахованих і не сплачених прострочених процентів становила 99,51 доларів США (а.с.49).

22.04.2014 року відповідачка сплатила заборгованість за кредитним договором від 10.07.2007 року по курсу НБУ станом на 22.04.2014 року у сумі 125 592,73 гривень за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду від 08.08.2012 року (а.с.81).

На підставі постанови від 28.04.2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом від 13.11.2012 року про стягнення з відповідачки на користь Банка 125 592,73 гривень (а.с.81,82).

Станом на 14.01.2016 року має місце заборгованість зі сплати процентів у сумі 9 449,51 доларів США еквівалент 223 404,94 гривень за період з 17.12.2012 року по 14.01.2016 року, при цьому, станом на 17.12.2012 року /час укладення договору про відступлення прав вимоги/ заборгованість по процентам становила 2 606,62 доларів США (а.с.50-52).

Відповідачка, всупереч ст. 60 ЦПК України, належними та допустимими доказами не спростувала відсутність у неї заборгованості перед позивачем по процентам станом на 14.01.2016 року у сумі 9 449,51 доларів США еквівалент 223 404,94 гривень.

Зважаючи на те, що: до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання повинно виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти; за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором або законом; зобов'язаня припиняється виконанням, проведеним належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (ст. ст. 514 ч.1, 526 ч.1, 527 ч.1, 533 ч.2, 536 ч.ч.1,2, 599 ч.1, 610 ч.1 , 1048 ч.1 ЦК України) вимоги Товариства про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами грунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідачки проти позову про стягнення процентів із посиланням на погашення боргу за рішенням суду від 08.08.2012 року не заслуговують на увагу з таких підстав.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, у даному випадку від обов'язка сплатити проценти, які, відповідно до ст. 1048 ЦК України, належать кредитору (правова позиція Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15).

Приймаючи до уваги, щор суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про відому у позові, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості про процентам.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідачки на користь Товариства підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої і у суді апеляційної інстанцій, які документально підтверджені (а.с. 5,107).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 06 липня 2016 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН № НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи (Код 3) заборгованість за кредитним договором від 10.07.2007 року станом на 14.01.2016 року, яка складається із заборгованості по відсоткам у сумі 223 404,94 гривень еквівалент 9 449,51 доларв США і судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 351,07 гривень за розгляд справи у суді першої інстанції та 3 686,10 гривень за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4