СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/590/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Семаніва Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство внутрішніх справ України про встановлення фактів, що мають юридичне значення: безпосередньої участі у антитерористичній операції та участі у бойових діях у ході антитерористичної операції, поранення (каліцтва) під час бойових дій у ході антитерористичної операції,

В С Т А Н О В И В:
14.11.2016 року на адресу суду надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просить суд встановити факт безпосередньої участі у антитерористичній операції та участі у бойових діях у ході антитерористичної операції, поранення (каліцтва) під час бойових дій у ході антитерористичної операції.

Посилаючись на норми ЦПК України в порядку окремого провадження заявник просить суд визнати вищезазначені факти на підставі показань свідків та витребовування у міністерства внутрішніх справ України документів про включення до складу добровільного батальйону «Шахтарськ», а також добровільного батальйону «Свята Марія».

В той же час, заявник наводить положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанову КМУ №413 від 20.08.2014, якою затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, згідно яким слід зібрати певний перелік документів, в тому числі довідку про безпосередню участь особи в АТО, і звернутися до відповідної комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

В свою чергу, обставини того, чи звертався заявник із заявою до даної комісії, він не наводить. Також не викладає обставини того, чи отримав він відмову.

В даному контексті, суд звертає увагу заявника на те, що ним також взагалі не обґрунтована необхідність участі в справі зазначеної ним у заяві заінтересованої особи.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що в даному випадку він обрав не передбачений законом спосіб захисту свого невизнаного права для визнання його учасником бойових дій.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема: не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду (Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа - Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, про встановлення факту, що має юридичне значення).

Відповідно до п. 20 ст. 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Аналогічні положення щодо визнання учасниками бойових дій містяться також у вищенаведеній постанові Кабінету Міністрів України, якою затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок).

Відповідно до п.5 порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінсоцполітики. До складу міжвідомчої комісії включаються фахівці Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральної прокуратури України, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС. Також можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Згідно п.6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками установ, закладів подаються на розгляд комісії у місячний строк після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу чи призначення їх на відповідні посади.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.

Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.

Згідно п.8 порядку в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку.

Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку, в даному випадку в порядку адміністративного судочинства за викладених обставин до адміністративного суду.

Таким чином, визначений законодавством порядок встановлення факту участі у бойових діях та виконання бойових завдань, виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою КМУ №413 від 20.08.2014, якою затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, суд -

У Х В А Л И В:
У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство внутрішніх справ України про встановлення фактів, що мають юридичне значення: безпосередньої участі у антитерористичній операції та участі у бойових діях у ході антитерористичної операції, поранення (каліцтва) під час бойових дій у ході антитерористичної операції - відмовити.

Роз`яснити заявникові можливість звернутися до адміністративного суду із заявленими вимогами в разі дотримання процедури, передбаченої законами України, на що акцентовано увагу в мотивувальній частині даної ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена через Святошинський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю.В. Семаніва