Справа № 308/5747/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого - судді Шепетко І.О.,

-при секретарі - Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ОСОБА_2, з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1. Подання мотивоване тим, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 4034820 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2491 виданого 27.11.2000 року Ужгородським міським судом Закарпатської області про: «стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання 1-ї дитини Ніколети ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_4, починаючи з 20.11.2000 р. до її повноліття». Оскільки, протягом 2012-2016 років, рішення суду боржником виконано не було, не дивлячись на те, що державним виконавцем було вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, вважає, що боржник ухиляється від виконання зобовязання. На підставі вищезазначеного, просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У вищезазначеному поданні, державний виконавець просить суд розглянути справу без його участі. Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

З подання старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ОСОБА_2, вбачається, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 4034820 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2491 виданого 27.11.2000 року Ужгородським міським судом Закарпатської області про: «стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання 1-ї дитини Ніколети ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_4, починаючи з 20.11.2000 р. до її повноліття».

Як встановлено судом з матеріалів справи, державним виконавцем 13.06.2005 року було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП № 4034820 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2491 виданого 27.11.2000 року Ужгородським міським судом Закарпатської області, якою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду. Проте, самостійного виконання рішення суду боржником не було виконано.

Для встановлення майнового стану боржника, державним виконавцем було направлено відповідні запити до: Ужгородського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Ужгород, Ужгородського, Перечинського та Великоберезнянського районів УДАІ УМВС України в Закарпатській області; Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області; Управління Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області.

Згідно відповіді вих. 8/Р-344 від 26.03.2015 року, яка надійшла з Ужгородського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Ужгород, Ужгородського, Перечинського та Великоберезнянського районів УДАІ УМВС України в Закарпатській області, за гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (м. Ужгород, вул. Чорновола, 31/17) зареєстровано транспортний засіб ВАЗ-21099, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно відповіді вих. № 05/131 від 31.08.2015 року, яка надійшла з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, за гр. ОСОБА_1 машини та механізми в Державній інспекції сільського господарства в Закарпатській області зареєстрованими не значаться.

Згідно відповіді вих. № 8-709-02-8231/2-15/2526 від 16.10.2015 року, яка надійшла з Управління Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області, за гр. ОСОБА_1 земельні ділянки і власності (користуванні) на території м. Ужгорода та Ужгородського району не зареєстровані.

Державним виконавцем, 30.05.2016.р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію яких, як вбачається з подання, надіслано для відома та належного виконання до реєструючих установ та самому боржнику.

З подання також вбачається, що 25.05.2016 року державним виконавцем зроблено запит в ДПС України про джерела доходів боржника та наявність відкритих рахунків у боржника в банківських та фінансових установах, а також в УПФ України щодо осіб-боржників, які працюють за грудовими та цивільно-правовими договорами.останнє місце роботи та осіб, які отримують пенсію. 25.05.2016р. оброблено запит УПФУ України про останнє місце роботи боржника згідно з яким, ОСОБА_3 - не працює і відомості про отримання пенсіївідсутні. 26.05.2016р. оброблено запит ДПС України, згідно якого отримано відповідь, що у боржника відсутні відкриті рахунки у банківських та фінансових установах, а також згідно інформації, яка міститься в ДРФО, відсутні відомості про джерела отримання доходів боржника. Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти надсилання запитів, так само як і фактів отримання відповідей.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №14-4034820/16 від 26.05.2016 року, за гр. ОСОБА_1 згідно виконавчого листа № 2-2491, виданого 27.11.2000 року Ужгородським міським судом Закарпатської області про: «стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання 1-ї дитини Ніколети ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_4, починаючи з 20.11.2000 р. до її повноліття», заборгованість станом на 31.05.2016 року становить 36153,24 грн. (тридцять шість тисяч сто пятдесят три гривні двадцять чотири копійки).

З подання також вбачається, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у божника відсутнє зареєстроване нерухоме майно (№ 60419346 ), Однак, не підтверджується відповідними доказами.

Державним виконавцем 17.03.2016 року та 23.05.2016 року повторно було надіслано рекомендованим повідомленням виклики гр. ОСОБА_1 за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Чорновола, 31/17, із зобовязанням зявитися до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ та,в яких його повідомлено (попереджено) про те, що державний виконавець згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» має право у разі ухилення від виконання зобов'язання, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобовязань.

З подання вбачається, що боржник за викликом до державного виконавця не зявився, про що складено акт державного виконавця та наявне підтвердження про направлення поштовим відправленням виклику боржнику згідно Реєстру рекомендованих листів від 17.03.2016року та 24.05.2016 року, тим самим встановлено, що боржник ухиляється від виконання виконавчого документа.

На підставі вищезазначеного, враховуючи що боржник на постанови та виклики державного виконавця не зявляється, не дивлячись на те, що державним виконавцем було вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, вважає, що боржник ухиляється від виконання зобовязання, а тому просить суд встановити йому тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим документом.

Суд, вивчивши матеріали подання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні подання з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

У статті 377-1 ЦПК України зазначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з положенням ст. 377-1 ЦПК України та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суду не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судом, або ж боржник має намір виїхати та виїжджав за кордон з метою уникнення виконання рішення суду, а також відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим та не може бути задоволене.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5