Справа № 496/755/16-ц
Провадження № 2/496/696/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним заповіт, посвідчений виконкомом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області від 17 березня 2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 15 від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,20 га, що розташована на території Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 вересня померла її бабуся ОСОБА_3, після смерті якої вона як спадкоємець за законом першої черги звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом їй було відмовлено, так як в спадковій справі № 567/2015 знаходиться заповіт від ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,20 га, що розташована на території Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області. В момент вчинення правочину, а саме: заповіту як розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обов»язків бабуся не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки вона зловживала алкогольними напоями. З бабусею у неї були теплі родинні відносини, проте бабуся завжди знаходилася у стані алкогольного сп»яніння. Вважає, що заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки не відповідає волі ОСОБА_3, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв»язку зі зловживанням алкогольними напоями. У звязку з викладеним вона звернулася до суду з позовом.

У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали за задоволенні позову, при цьому пояснили, що ОСОБА_3 зловживала алкогольними напоями, а також хворіла на епілепсію. Вважають, що на час складення заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому заповіт підлягає визнанню недійсним.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовну заяву не визнали, подали заперечення на позов і просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні (а.с. 31-33).

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, 11 вересня 2015 року померла ОСОБА_3 бабуся позивачки, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 11).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,20 га, цільове призначення ведення товарного сількогосподарського виробництва, що розташована на території Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 94).

Позивачка у відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки її батько ОСОБА_4 (син ОСОБА_3В.) помер 08 червня 1993 року, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 10). Вона у встановлений законом строк звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 636/02-14 від 02.03.2016 року їй було відмовлено, оскільки у відповідності до заповіту ОСОБА_3 заповіла зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

17 березня 2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений виконкомом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 15, згідно якого ОСОБА_3 заповіла земельну ділянку площею 4,20 га, що розташована на території Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_2 (а.с. 34).

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Позивачка посилається на ту обставину, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки зловживала алкоголем та хворіла на епілепсію. Суд не приймає до уваги її доводи в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до довідок Біляївської центральної районної лікарні № 161 від 31.03.2016 року та № 4 від 18.04.2016 року ОСОБА_3 на обліку у нарколога та психіатра відповідно не знаходиться (а.с. 35, 68).

З довідки Вигодянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 01.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 доглядала за своєю тіткою ОСОБА_3 з 2005 року і до дня її смерті (а.с. 36).

Причиною смерті ОСОБА_3 є серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується довідкою Вигодянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 0104.2016 року (а.с. 37).

ОСОБА_5 рідний брат померлої ОСОБА_3 подав до суду нотаріально посвідчену заяву (а.с. 61), в якій вказав, що онука ОСОБА_1 навмисно намагається довести недієздатність бабусі при житті. ОСОБА_3 зверталася за допомогою до онуки та її матері ОСОБА_6, але останні її прохання ігнорували, не відвідували її, не цікавилися її життям, а тому оцінювати її психічний стан і поведінку не можуть. Внаслідок чого ОСОБА_3 звернулася за допомогою до ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які в свою чергу піклувалися про неї, допомагали матеріально, займалися її лікуванням, забезпечували харчуванням, купували вугілля, дрова для опалення будинку. ОСОБА_3 була дуже вдячна ОСОБА_2 і ОСОБА_7 за турботу протягом багатьох років, а саме: з 2005 року і до дня смерті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що у 2009 році до Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області для посвідчення заповіту звернулася ОСОБА_3 Заповіт було складено за її волею, з дня складання заповіту до дня смерті пройшло багато часу, і ОСОБА_3 заповіт не змінювала та не скасовувала, також підписуючи заповіт вона все усвідомлювала, самостійно прочитала його і підписала. Крім того пояснила, що ОСОБА_3 проживала одна, алкогольними напоями не зловживала, у нетверезому стані її ніколи не бачила, з її слів їй відомо те, що за нею доглядала племінниця ОСОБА_2

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_3 і станом на 2009 рік, і на день смерті поводила себе адекватно, у нетверезому стані її ніколи не бачили, за нею доглядала її племінниця ОСОБА_2, яка годувала і доглядала за нею.

Показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 в тій частині, що ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями, а тому на час посвідчення заповіту не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд до уваги не приймає, оскільки, як пояснив свідок, вони з ОСОБА_3 протягом року до дня посвідчення заповіту не спілкувалися і їй не відомо, в якому стані станом на 2009 р. знаходилася ОСОБА_3

Доводи позивачки про те, що ОСОБА_3 хворіла на епілепсію, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 18 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, суд визнає заповіт недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово- психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом було роз»яснено позивачці та її представнику право заявити клопотання про призначення посмертної судової психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_3 на час посвідчення заповіту, але вони відмовилися подавати вказане клопотання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту 17 березня 2009 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 216, 225, 1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, посвідченого виконкомом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області від 17 березня 2009 року, зареєстрованого у реєстрі за № 15 від ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,20 га, що розташована на території Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: ОСОБА_11