Справа № 165/2920/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/376/16 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар - Вергун Т.С.,

з участю: з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору факторингу та визнання дій по укладенню договору протиправними за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року в даній справі у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (далі ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»), публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору факторингу відступлення права вимоги та визнання дій по укладенню договору протиправними відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення є незаконним, неправомірним, винесене всупереч фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір факторингу №17 від 20.04.2015р., який був укладений між публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", а дії публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" по укладенню відповідного договору визнати протиправними та незаконними.

Апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на жодній з правових підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що узгоджуються із нормами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (тепер - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №0, згідно умов якого останній надав позивачу кредит у сумі 186000грн. 11.09.2006р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортних засобів, за яким заставодавцем з метою забезпечення зобов'язань заставлено транспортний засіб, що є його власністю марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого на момент укладення договору становила 186000грн.

Рішенням Нововолинського міського суду від 29.04.2010р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29.07.2010р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «УкрСиббанк» 152071,93грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.09.2006 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» 692687,67грн. боргу за договором кредиту №0 від 22.12.2006р.

20 квітня 2015 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №0 від 11.09.2006р.

Згідно п.2.1, 2.2 за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Згідно п.2.6 цього договору у випадку якщо після підписання цього договору на протязі 120 календарних днів фактором будуть виявлені договором забезпечення, що були нотаріально посвідчені. Клієнт за письмовим зверненням фактора зобов'язаний провести їх відступку факторові на підставі окремого договору, що нотаріально посвідчується та за власний рахунок ініціювати внесення змін до відповідних державних реєстрів прав щодо заміни заставодержателя.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Сторонами договору факторингу є фактор і клієнт. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і у повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Письмовою вимогою від 20 квітня 2015 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» проінформувала ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 11 вересня 2006 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та необхідність погашення кредитної заборгованості в порядку ч.2 ст.530 ЦК України.

За своєю правовою природою договір факторингу є договором між фактором і клієнтом, який ніяким чином не впливає, не змінює і не припиняє прав та обов'язків боржника щодо повернення грошових коштів, а тому законом не передбачено запитування згоди на укладення договору факторингу.

Тому не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на відсутність згоди ОСОБА_1 на уступку третім особам грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, сторонами договору факторингу дотримано всіх вимог чинного законодавства і підстав передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України для визнання його недійсним немає.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва і можливе на будь-якій стадії процесу - як до ухвалення судом рішення, так і після набрання ним законної сили.

Посилання позивача на можливе подвійне стягнення з нього суми боргу не заслуговує на увагу як таке, що не ґрунтується на вимогах закону, так як на даний час не встановленно судом порушених прав ОСОБА_1 Наявність судового рішення, яке перебуває на виконанні у відділі ДВС Нововолинського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, не призведе до подвійного стягнення боргу. Отже, обставини на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, як на підставу недійсності договору та протиправності дій ПАТ «УкрСиббанк» не є такими, адже зміна статусу банку з кредитора на стягувача у виконавчому провадженні не припиняє обов'язку боржника повернути борг.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та викладених фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: