Справа № 466/3757/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

15 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 706,30 грн. та 100 000 моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1, являється директором, засновником та за сумісництвом чоловічим перукарем перукарні ТзОВ «ЕЛАРА», що знаходиться у м. Львів, проспект В'ячеслава Чорновола, 59. Окрім неї, як засновника даного товариства є ще засновники - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

01 квітня 2016 року в приміщенні перукарні без жодних на те причин в неї стався інцидент з відповідачами з тієї причини, що вони почали звинувачувати позивачку в тому, що ОСОБА_1 незаконно приступила до виконання обов'язків директора, а також викрала усі установчі документи ТзОВ «ЕЛАРА», обзивали позивачку різними нецензурними словами, кричали на неї в присутності сторонніх людей, які знаходились в даний момент в перукарні.

Після чого відповідачі вирішили викликати поліцію та написати на ОСОБА_1 заяву про викрадення установчих документів товариства. Така ситуація, яка склалась в трудовому колективі її дуже обурила та образила, у неї від сильного переживання піднявся тиск та різко погіршилось самопочуття.

Поліція, яка прибула в перукарню для встановлення фактів виникнення даного інциденту, побачила, що у позивачки різко погіршився стан самопочуття та здоров'я, у зв'язку з чим інспектор поліції невідкладно викликав швидку медичну допомогу.

Під час обстеження позивача ОСОБА_1 в кареті швидкої медичної допомоги, їй було зроблено вимірювання артеріального тиску, де було зафіксовано його значне підвищення 170 на 110 мм рт.ст., також було зроблено уколи та кардіограму серця з заключенням діагнозу - гіпертонічний криз. Після чого її було невідкладно госпіталізовано до першої міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ім. Князя Лева та відкрито лікарняне, що підтверджується листком непрацездатності який було відкрито з 01.04.2016р. по 06.04.2016р.

Крім того вказує, що на цьому лікування ще не завершилося і вона змушена кожного дня слідкувати за своїм артеріальним тиском, що потребує приймання відповідних ліків та відповідного медичного обстеження, на нервовому зриві в позивачки почало стрімко випадати волосся, що потягло за собою витрачання ще додаткових коштів на лікування, що підтверджується відповідними чеками на суму 706,30 грн., які додаються. Окрім цього зазначає, що у позивачки постійне відчуття страху та переживання на роботі, що знову може повторитися такий неприємний конфлікт, який ще й бачитимуть клієнти їх перукарні. Завдану моральну шкоду оціню в 100 000,00 грн. З огляду на вищевикладене, вимушена звернутися до суду та просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_5 позов заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просять у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2016 року було проведено загальні збори учасників товариства ТзОВ «Елара», на яких не були присутні всі учасники товариства. На вирішення загальних зборів було поставлено ряд питань, зокрема щодо зміни складу учасників товариства, збільшення статутного капіталу товариства, розподіл часток між учасниками товариства, викладення статуту товариства в новій редакції. З такими змінами четверо учасників зборів, в тому числі відповідачі по справі не погодились та проголосували проти.

Однак, 31.03.2016 року, з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідачам стало відомо, що станом на 31.03.2016р. відомості про ТзОВ «Елара», а відповідно, його установчі документи, було змінено. Зокрема змінені учасники товариства, - з товариства вийшли певні особи, а натомість з'явився новий учасник ОСОБА_1, з розміром внеску до статутного капіталу 200 000 грн., відповідно, було змінено розмір статутного капіталу товариства з 1687,29 грн. на 201687,29 грн.

У звязку з внесеними змінами до установчих документів, відповідачі усно звернулися до директора ТзОВ «Елара» ОСОБА_1, позивачки по справі, з вимогою надати копії протоколу зборів від 29.03.2016 року та установчих документів товариства, на що отримали відповідь, що отримають копії у строк встановлений Законом України «Про інформацію». В подальшому ОСОБА_1 повідомила, що документів у неї немає, вони знаходяться в юристів, які до кінця дня нададуть копії документів відповідачам, однак прохання залишилося поза увагою.

У звязку з тим, відповідачі, з метою забезпечення права на отримання установчих документів, протоколів зборів, викликали наряд поліції. По приїзду працівників поліції, позивачка стверджувала, що їй погано і працівники поліції викликали їй швидку, яка в подальшому забрала ОСОБА_1 в лікарню. В судовому засіданні встановлено та з пояснень відповідачів вбачається, що ОСОБА_1 ніхто з відповідачів не ображав нецензурними словами та не кричав на неї.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 п.1 ст.22 ЦК України, до збитків, відносяться втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки в судовому засіданні не доведена вина відповідачів щодо спричинення матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1, то в силу дії ст. 1166 ЦК України, у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування відповідачами моральної шкоди, то суд приходить до висновку про наступне.

На підставі частини 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження підстави стягнення матеріальної та моральної шкоди, факт заподіяння зі сторони відповідачів моральних страждань позивачу, які полягають у спричиненні стресу, порушенні нормального ритму життя після конфлікту.

Відтак, на думку суду, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки суду не представлено жодних доказів на підтвердження таких вимог та у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак в судовому засіданні не доведена вина відповідачів у спричиненні моральної шкоди ОСОБА_1, то у задоволенні вимог в цій частині слід також відмовити.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169 ч.4, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити у звязку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_8