У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права володіння,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 2002 року по теперішній час проживає в АДРЕСА_1, власниками якої по 1/2 частки є її діти: син - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4, які мають своє житло. Іншого житла у позивача немає. Зазначену квартиру позивач купила в 2002 році у дружини сина - ОСОБА_5, а в 2009 році подарувала її сину, після чого користується сервітутним правом на квартиру зі згоди її дітей та фактично володіє квартирою. З 2002 року по теперішній час позивач здійснює догляд за квартирою, сплачує комунальні послуги, за свій рахунок виконує поточний ремонт, покращує майно, утеплення квартири, встановлення лічильників. Син зовсім не надає допомоги для приведення квартири в належному стані, забезпечення ремонту, перешкоджає їй в укладанні договорів найму квартири з квартирантами за умовою забезпечення ремонту наймачами. Дочка надає їй посильну допомогу в придбанні будматеріалів, предметів домашнього побуту, організації ремонту в квартирі. В період з 25 липня 2014 року по 27 липня 2014 року зазначену квартиру було сильно пошкоджено вибухом снаряда під час бойових дій, у зв'язку з чим вона вимушена тимчасово проживати у дочки. Син з нею не спілкується після скоєння ним злочину проти своєї сестри, ОСОБА_4, за який був засуджений вироком Лисичанського міського суду від 28 вересня 2012 року за ч. 1 ст. 122 КК України.

Враховуючи викладене, просила суд визнати право володіння чужим майном за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач була власником спірної квартири, проте втратила право власності, відчуживши її на користь відповідача ОСОБА_3, який в свою чергу відчужив 1/2 її частини ОСОБА_4 Договори дарування, відповідно до яких відбувався перехід права власності сторін у справі не є нікчемними, крім того питання щодо визнання їх судом недійсними позивачем не порушувалось, а тому доводи позивача щодо визнання її титульним власником чужого майна, з урахуванням наведеного, не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права володіння.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова