АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4239/16 Головуючий 1 інст. Єжов В.А.
Справа № 646/8935/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 В»ячеслава Андрійовича на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 В»ячеслава Андрійовича до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 В»ячеслава Андрійовича, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом; ОСОБА_1 до ОСОБА_1 В»ячеслава Андрійовича, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, уточненою під час судового розгляду, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги неможливістю іншим чином прийняти спадщину.

Зазначив, що оскільки він отримав право на спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_4, а крім того на час смерті батька фактично мешкав за одним з ним адресом, то він має право на 1/2 частину жилого будинку №19 по вул. Сінній у м. Харкові в порядку спадкування після їхньої смерті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5 просив суд: встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 на час його смерті 13 червня 2010 року в спірному жилому будинку №19 по вул. Сінній у м. Харкові; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 зазначеного будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 і батька ОСОБА_6.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не погодилися з позовними вимогами позивача, предявили зустрічні позови про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що разом з батьком ОСОБА_6 і братом ОСОБА_3 прийняли спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_4, по 1/6 від належного їй майна, та крім того батько отримав право на 1/2 частину спільного майна подружжя. В подальшому батько одружився і вони разом проживали в спірному будинку, вели спільне господарство, а крім того він сам одружився на дочці мачухи. Позивач зареєстрований і проживає в іншому місці, проте користується двома кімнатами у спірному будинку, які відокремлені і мають окремий вхід. Брат ОСОБА_3 не приймав спадщини, що відкрилася після смерті батька, тому не має права її вимагати. Просив його позовні вимоги задовольнити, визнати за ним право власності на 1/6 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, померлої 26 квітня 1985 року, та на 1/3 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом на спадщину після смерті його батька ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 визнала частково, ОСОБА_1 повністю. Пояснила що є рідною дочкою ОСОБА_8, яка є другою дружиною ОСОБА_6 і після його смерті отримала право на 1/2 частину належного померлому майна як дружина. За життя мати не оформила своє право юридично, але прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем. Мати померла 12 лютого 2013 року. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва. Просила її позовні вимоги задовольнити повністю, визнати за нею право власності на 1/3 жилого будинку №19 по вул. Сінній у м. Харкові в порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_8

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - повністю.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, померлої 26 квітня 1985 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, померлої 26 квітня 1985 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_8, померлої 12 лютого 2013 року.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 В»ячеслав Андрійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову та змінити в частині визнання права на 1/3ч. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ними 7/18ч. та 4/18ч. відповідно.

Визнати за ним, ОСОБА_9, право власності на 4/18ч. житлового спірного будинку в порядку спадкування після смерті - ОСОБА_6; визнати право власності по 4/18 ч. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з»ясування судом обставин по справі. Вказує на ті обставини, що і в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать та не заперечують сторони, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 1955 року, від якого мають синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_6 належав на праві приватної власності жилий будинок № 19, розташований по вулиці Сінній в Червонозаводському районі міста Харкова на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 13 серпня 1982 року. Вказаний будинок був побудований ним в період шлюбу з ОСОБА_7.

26 квітня 1985 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 будинку № 19 по вулиці Сінній в місті Харкові та грошового вкладу з відсотками.

05 листопада 1985 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори її чоловіку ОСОБА_6 та синам: ОСОБА_3 і ОСОБА_1, видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину грошового вкладу, а крім того ОСОБА_6 - свідоцтво на половинну частку майна в спільному майні подружжя.

15 серпня 2015 року нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів про належність останній нерухомого майна.

Відносини спадкування, як розяснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від З0 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 О.К. є відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) день її смерті, тобто відносини спадкування регулюються чинним на той час ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Спадкуванням за змістом норми статті 524 ЦК УРСР є перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб в порядку, передбаченому правилами цього Кодексу.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, яка діяла на час існування спірних правовідносин і відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно визнав, що станом на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 належало 2/3 спірного будинку, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - по 1/6 частині.

Таким чином, районний суд правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за кожним із них по 1/6 частині спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 квітня 1985 року .

23 лютого 1990 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_8, яка мала дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 липня 1990 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, і змінила прізвище на «Рахніна».

13 червня 2010 року батько ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 2/3 (1/2+1/6) вказаного спірного будинку .

На час відкриття спадщини в спірному будинку були зареєстровані дружина спадкодавця - ОСОБА_8 і син ОСОБА_1.

18 липня 2013 року із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 звернувся його син ОСОБА_1.

ОСОБА_8 померла 12 лютого 2013 року.

18 липня 2013 року із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті звернулась її дочка ОСОБА_2.

15 серпня 2015 року нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 В зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність останній нерухомого майна.

15 серпня 2015 року нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадкового майна після смерті матері ОСОБА_8 з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів про належність останній нерухомого майна.

За правилами статей 1216-1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Право на спадкування, як передбачено в статті 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 256 ЦПК України передбачений судовий порядок встановлення фактів, від яких залежить виникнення особистих або майнових прав громадянина, коли не передбачено іншого порядку їхнього встановлення, а так само неможливості одержання зацікавленими особами відповідних документів, які засвідчують ці факти.

Відповідно до статей 1297, 1299 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину у вигляді нерухомого майна, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що він фактично проживає в спірному будинку, займає відокремлені приміщення 2-7 і 2-6, в яких зареєстрований його син ОСОБА_11, тому є законні підстави вважати його таким, що проживав разом з батьком ОСОБА_6 на час смерті останнього, і послався на правила статей 1261,1268 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно приписів частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не погоджувалися із твердженням позивача про факт його постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті та зазначили, що це не могло мати місце.

Матеріали справи свідчать, що позивач зареєстрований за іншою адресою, яка і є його постійним місцем проживання, а саме АДРЕСА_1, вказану адресу він вказав при зверненні до суду з вказаним позовом.

Крім того, за життя батька склався певний порядок користування спірним будинком, фактичний його поділ на дві відокремлені частини (квартири). Згідно наданого плану спірного будинку, приміщення 2-7 і 2-6 є відокремленими, мають окремий вхід.

В більший частині спірного будинку проживає родина ОСОБА_1 і ОСОБА_2І, а також разом з ними однією сімєю проживали до часу своєї смерті батьки-спадкодавці ОСОБА_6 і ОСОБА_2 Другою відокремленою частиною дійсно користується позивач, тут зареєстрований його син, позивач з сином несуть витрати на утримання цього приміщення.

Зазначені обставини підтвердили суду свідки ОСОБА_12,ОСОБА_13 і ОСОБА_14 У суду не має підстав для сумніву у правдивості цих свідчень, оскільки вони підтверджені обєктивними доказами.

Пояснення свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_11 про факт постійного проживання позивача у спірному будинку не підтверджені обєктивними доказами.

В листі від 16 травня 2013 року № 24-753/о/4-13 Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виклав наступну правову позицію з приводу спірних правовідносин:"Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. З ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини."

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивач ОСОБА_3 на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 користувався відокремленою частиною спірного будинку, проте в ній не проживав, при тому що спадкодавець проживав в інший відокремленій частині будинку в родині відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Тому районний суд правильно зазначив, що позивач не довів факт свого постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті, а тому не має законних підстав вважати його таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька - ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року, а відповідно відсутні підстави для визнання за ним права власності на спадщину, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_6.

Таким чином, особами, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року, були: його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_8, кожний із яких успадкував 1/2 частину належного спадкодавцю майна - тобто по 1/3 спірного будинку.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_8 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_6, померлого 13 червня 2010 року, проте не оформила своє право власності на час смерті.

Правилами ст. 1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Процесуальне правонаступництво ґрунтується на нормах ст. 1276 ЦК України, відповідно до змісту якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 і наявності законних підстав для визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Сінна, будинок № 19, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_8, померлої 12 лютого 2013 року.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є доведеними та задовольнив їх повністю. Первісний позов ОСОБА_1 В»ячеслава Андрійовича суд правильно задовольнив частково.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 В»ячеслава Андрійовича відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: