АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/836/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С., Карпенко О. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

24 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено договір № DNH4KS47170203 згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8370 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує у позові, що у зв'язку з порушенням норм ст.ст. 525, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач ОСОБА_7 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15 червня 2015 року має заборгованість у сумі 118797,09 грн., яка складається із: 5530,87 грн. - заборгованості за кредитом; 33308,37 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 79957,85 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Від цієї суми заборгованості позивач віднімає суму у розмірі 81589,39 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь банку вказаної суми коштів, тому різниця становить 37207,7 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1860,39 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 39568,08 грн. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39568,08 грн. за кредитним договором № DNH4KS47170203 від 16 жовтня 2006 року та судовий збір у розмірі 1218 грн.

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Просить скасувати заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_7 в судові засідання не з'являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак за відомим місцем реєстрації він не проживає, судових повісток не отримує.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання ( перебування ), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно даних повідомлення, опублікованого в газеті «Черкаський край « від 20 квітня 2016 року № 31 ( 20068) на 14 аркуші газети міститься виклик відповідача ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду Черкаської області на 29 квітня 2016 року на 10 годину .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви позичальника від 16 жовтня 2006 року сторонами обумовлений строк погашення кредиту по 16 квітня 2010 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом 24 червня 2015 року, тобто за межами строків, встановлених п.5.5 Умов надання споживчого кредиту, після спливу строків позовної давності.

Суд першої інстанції також застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116-цс13 згідно якої, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), починається стосовно кожної конкретної частини, від дня коли відбулося це порушення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню з нього у межах позовної давності по кожному із платежів.

Крім того, суд, відмовляючи у задоволенні позову, також виходив із тих обставин, що заявою та умовами від 16 жовтня 2006 року не передбачено можливості нарахування відсотків за користування кредитом, пені, як і стягнення основного боргу по кредиту за межами встановлених строків позовної давності, а заборгованість по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пеня, були вже стягнуті рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року, а тому у позивача відсутні будь-які правові підстави для стягнення коштів з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства та обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 16 жовтня 2006 року між сторонами було укладено договір № DNH4KS47170203, згідно якого відповідач ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 8370,00 грн. на строк 42 місяці по 16 квітня 2010 року включно, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць.

Підписана заява разом умовами та порядком надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) складає між сторонами кредитний договір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS47170203 від 16 жовтня 2006 року у розмірі 71589,39 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10000 грн., а всього заборгованість у сумі 81589,39 грн. Стягнуто у рівних частинах судовий збір у розмірі 815,89 грн.

Згідно даного рішення заборгованість у розмірі 81589,39 грн. складається із: 5530,87 грн. - заборгованість за кредитом, 26989,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 0 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 44707,46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3861,40 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язанням припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України визначено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

В свою чергу, згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Звертаючись до суду із даним позовом, банк посилався на те, що ОСОБА_7 у порушення норм ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, станом на 15 червня 2015 року має заборгованість - 118797,09 грн., яка складається: 5530,87 грн. - заборгованості за кредитом, 33308,37 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 79957,85 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Від цієї суми заборгованості позивачем віднімається сума у розмірі 81589,39 грн., яка була задоволена та стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року з ОСОБА_7 на користь банку, різниця становить 37207,7 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1860,39 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 39568,08 грн.

Частинами 1 та 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказану правову позицію та не застосував її в даній справі

З чого можливо зробити висновок, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог банку, пославшись на строки позовної давності, про які сторонами не було заявлено, оскільки відповідач, який міг би заявити про застосування строків давності, не приймав участі у розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в зв'язку із спливом строку позовної давності, прийшов до помилкового висновку, невірно пославшись, що при вирішенні спору в судовому порядку застосуванню підлягає ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, якою визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_7 та ухвалено у справі заочне рішення, із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриня К.А. є обґрунтованим та підлягають до задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, так як відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, судом допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 15.06.2015 року заборгованості за відсотками в розмірі 6318,71 грн., заборгованості по пені в розмірі 35250, 39 грн., що всього складає 41569, 10 грн., враховуючи , що виконанню також підлягає заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року про стягнення з відповідача ОСОБА_7 81589, 39 грн., з яких 5530,87 грн. - заборгованість за кредитом, 26989,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 44707, 46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3861,40 грн. - штраф (процентна складова). Вказані суми вже стягнуто рішенням суду від 18 жовтня 2013 року, однак вказане рішення не виконано.

Однак, позивачем заявлено вимоги про стягнення різниці в сумі заборгованості в розмірі 39568, 08 гривень, які банк просить стягнути і в суді апеляційної інстанції, оскільки при перегляді рішення суду апеляційним судом позовні вимоги банком не можуть бути збільшені в розмірі суми стягнення, а банком допущено помилку при розрахунках. Тому колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача саме в заявленому розмірі 39568,08 грн., оскільки апеляційний суд не має законних підстав для стягнення 41569, 10 грн., так як вийде за межі заявлених позовних вимог в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

За таких обставин із відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 1218,00 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн., а всього в сумі 2557,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича - задовольнити.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 39568,08 грн. заборгованість за кредитом, що складається із заборгованості за відсотками в сумі 6318, 71 грн. та заборгованості по пені.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2557,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :