Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/34/16 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
№ провадження 22-ц/778/2100/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„09 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 Володимирів6ни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрикант», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист авторського права та виплату компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ТОВ «Фабрикант», ФОП ОСОБА_4 про захист авторського права та виплату компенсації.

У позові зазначала, що вона, як спадкоємець своєї матері ОСОБА_5, якій з 1967 року належали авторські права на дизайн печива «Дніпро» відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір від 17.04.2012 року № 43355, виданого Державною службою інтелектуальної власності України, виявила факти незаконного використання належного їй авторського права з боку відповідачів при виготовленні, рекламуванні і розповсюдженні у торговій мережі та мережі Інтернет печива «Дніпро Ф».

Не зважаючи на те, що у квітні 2014 року вона вже зверталась з відповідним позовом до ТОВ «Фабрикант» про захист авторського права та виплату компенсації і судовим рішенням, яке набрало законної сили, її вимоги були задоволені частково, ТОВ «Фабрикант» продовжує порушувати належні їй майнові права.

Так, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року, були частково задоволені заявлені нею у квітні 2014 року позовні вимоги, з відповідача ТОВ «Фабикант» на її користь була стягнута компенсація за порушення авторських прав у розмірі 10-ти мінімальних заробітних плат в сумі 12 800,00 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили та було повністю виконано органами державної виконавчої служби, однак відповідач ТОВ «Фабрикант» продовжує порушувати її майнові авторські права на дизайн печива «Дніпро».

За висновком комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності № 115/14 від 20.10.2014 року, проведеної експертами Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної у ході розгляду цивільної справи за поданим нею у квітні 2014 року позовом, було встановлено відтворення твору «Розробка дизайну «Печиво «Дніпро» або його частини, яка може використовуватися самостійно(свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № 43355від 17.04.2012 року, видане Державною службою інтелектуальної власності України ОСОБА_5А.) у промисловому зразку печива «ДніпроФ»( патент № 26266 від 27.01.2014 року, виданий Державною службою інтелектуальної власності України ТОВ «Фабрикант»).

Посилаючись на те, що після набрання судовим рішенням законної сили ТОВ «Фабрикант», а отже будучи обізнаним про порушення її майнових авторських прав, продовжує їх порушувати шляхом перекручування авторського дизайну, відтворення авторського дизайну у матрицях для виготовлення печива «Дніпро Ф», оприлюднення авторського дизайну шляхом виробництва, розповсюдження у торговій мережі, розміщення твору у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, а ФОП ОСОБА_4 порушує її авторські права, оприлюднюючи авторський дизайн шляхом продажу печива, розповсюдження його у торговій мережі, просила суд:

стягнути з ТОВ «Фабрикант» за перекручування авторського дизайну компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн.; компенсацію за відтворення авторського дизайну у матрицях для виготовлення печива в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн.; компенсацію за розповсюдження в торговій мережі в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн., компенсацію за розміщення твору у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн.;

стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4: компенсацію за оприлюднення авторського дизайну шляхом продажу в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн., компенсацію за розповсюдження в торговій мережі в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду в сумі 41 340,00 грн.;

стягнути з ТОВ «Фабрикант» штраф у розмірі 10% від суми компенсації, який на дату звернення до суду дорівнює 20 670,00 грн.;

стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4М штраф у розмірі 10% від суми компенсації, який на дату звернення до суду дорівнює 8 268,00 грн.;

заборонити ТОВ «Фабрикант» в будь-якій формі використовувати, змінювати або спотворювати будь-яким способом зображення дизайну печива «Дніпро» - повністю або їх частин при виробництві (використання матриць для випічки), при продажу у рекламі, у т. ч. шляхом розміщення зображень на формах для випікання кондитерських виробів та шляхом розміщення зображень в мережі Інтернет;

заборонити фізичній особі підприємцю ОСОБА_4М у будь-якій формі використовувати будь-яким способом зображення дизайну печива «Дніпро» - повністю або їх частин при продажу, у рекламі та інше;

конфіскувати у фізичної особи підприємця ОСОБА_4М контрафактні вироби;

стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2В.в особі адвоката ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно положень ч.2 ст. 435 ЦК України, ст.. 7, п.1 ст. 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», суб»єктами авторського права є автори творів, зазначених у ч.1 ст. 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

До майнових прав автора( чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями ст. 31 цього Закону, тобто шляхом оформлення авторського договору.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про авторське право і суміжні права», майнові права автора та інших осіб, які мають виключне авторське право, переходять у спадщину.

Спадкоємці мають право захищати авторство на твір та протидіяти перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору, а також будь-якому іншому посяганню на твір, що може завдати шкоди честі та репутації автора.

Судом встановлено, що 17.04.2012 року Державною службою інтелектуальної власності України на підставі заявки, поданою ОСОБА_5 від 16.02.2012 року, було видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір за № 43355 «Розробка дизайну «Печиво Дніпро»(а.с.12-14).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2013 року, виданим державним нотаріусом П»ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом майнових прав авторського права її матері ОСОБА_5 на твір «Розробка дизайну «Печиво Дніпро»(а.с.10).

У квітні 2014 року ОСОБА_2 зверталася в судовому порядку до ТОВ «Фабрикант», яке у своїй господарській діяльності займається виробництвом печива «Дніпро Ф», з вимогами про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 100 мінімальних заробітних плат у сумі 121800 грн., штрафу у розмірі 10% від суми компенсації у сумі 12180 грн., заборонити відповідачу у будь-якій формі використовувати, змінювати або спотворювати будь-яким способом зображення дизайну печива «Дніпро» - повністю або їх частин при виробництві (використання матриць для випічки), у рекламі, у тому числі шляхом розміщення зображень на формах для випікання кондитерських виробів; конфіскувати контрафактні вироби та матриці і ротори для випічки кондитерських виробів «Печиво Дніпро», мотивуючи тим, що відповідач незаконно використовує авторське право на дизайн печива «Дніпро» при виготовленні, зберіганні, продажі, рекламі та подальшому розповсюдженню печива.

За висновками проведеної по вказаній справі комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 20.10.2014 року, у промисловому зразку «Печиво «ДніпроФ» ( патент № 26266 від 27.01.2014 року , виданий Державною службою інтелектуальної власності України ТОВ «Фабрикант») має місце відтворення твору «Розробка дизайну «Печиво «Дніпро»(свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № 43355 від 17.04.2012 року, видане Державною службою інтелектуальної власності України ОСОБА_5)(а.с.50-64).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Фабрикант» на користь позивача, яка отримала майнові права авторського права на підставі виданого 11 грудня 2013 року свідоцтва про право на спадщину, компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 12180 грн., враховуючи, що ТОВ «Фабрикант» має патент від 27.01.2014 року на промисловий зразок «Печиво «Дніпро Ф», який недійсним (припиненим) не визнаний, а отже має право на його використання при виготовленні, реалізації свого кондитерського виробу «Печиво «Дніпро Ф», а також устаткування (обладнання), потрібне йому для цього. В решті позовних вимог було відмовлено з мотивів того, що ТОВ «Фабрикант» має дійсний(не припинений) патент на промисловий зразок № 26266 «Печиво «Дніпро Ф», отже його права на цей зразок охороняються чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про охорону прав на промислові зразки»(а.с.119-123).

Згідно зі ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

За положеннями ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб»єкта авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст.ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст.ст. 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст.ст. 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ст. 52 зазначеного Закону, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст.. 50 Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об»єктів суміжних прав, використанні творів і об»єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об»єктів авторського права і (або( суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб»єктів авторського права і (або) суміжних прав суб»єкти авторського права мають право, зокрема, вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій; вимагати прийняття інших передбачених законодавством заходів, пов»язаних із захистом авторського права та суміжних прав.

За результатом розгляду справи суд має право постановити рішення, зокрема, про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу; про накладання на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

Суд може постановити рішення про вилучення чи конфіскацію всіх контрафактних примірників творів, щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Це стосується також усіх кліше, матриць, форм, інших предметів, за допомогою яких відтворюються примірники творів, а також матеріалів і обладнання, що використовуються для їх відтворення.

Обрання способу захисту порушеного права здійснює позивач.

Приймаючи рішення зі справи, суд має перевірити відповідність обраного способу закону та призначенню судового захисту.

В обґрунтування заявленого позову, ОСОБА_2 посилалася на порушення успадкованих нею авторських прав шляхом використання ТОВ «Фабрикант» у виробництві печива «Дніпро Ф», а ФОП ОСОБА_4- шляхом продажу вказаного печива у торговій мережі авторського твору її матері ОСОБА_5 «Розробка дизайну «Печиво «Дніпро».

Відповідно до роз»ясень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені у ст. 2 ЦК, які своїм діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб»єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв»язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи(наприклад, вчинення дій, передбачених ст.ст. 50 та 52 Закону); шкоди, завданої суб»єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно - наслідкового зв»язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов»язаний довести виконання вимог Закону «Про авторське право та суміжні права» при використанні ним об»єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди(ст. 614 та 1166 ЦК).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, ТОВ «Фабрикант» посилалося на те, що авторський договір на використання товариством твору «Розробка дизайну «Печиво «Дніпро» з ОСОБА_2 не укладався, при виготовленні, реалізації кондитерського виробу печиво «Дніпро Ф», а також на устаткування для його вироблення ТОВ «Фабрикант» використовується промисловий зразок «Печиво «Дніпро Ф», патент на який № 26266 був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 27 січня 2014 року(а.с.109-114), недійсним вказаний патент в судовому порядку не визнавався.

Встановивши, що промисловий зразок «Печиво «Дніпро Ф», який використовується ТОВ «Фабрикант», є діючим і ОСОБА_2, не зважаючи на висновки комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 20.10.2014 року, не оспорений, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність за вказаних обставин достатніх підстав для задоволення заявлених нею до ТОВ «Фабрикант» та ФОП ОСОБА_4 вимог про захист майнових авторських прав у обраний нею спосіб.

Використання ТОВ «Фабрикант» не визнаного недійсним патенту на промисловий зразок № 26266 «Печиво «Дніпро Ф» спростовує у такому випадку протиправність його дій ході здійснення господарської діяльності , оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» патент надає його власнику виключне право використовувати промисловий зразок за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.

Використанням промислового зразка визнається виготовлення виробу із застосуванням запатентованого промислового зразка, застосування такого виробу, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого виробу в зазначених цілях.

У зв»язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку і щодо недоведеності заявлених ОСОБА_2 вимог до ФОП ОСОБА_4, оскільки продаж і розповсюдження нею у торговій мережі печива «Дніпро Ф» стосується виробів, які виготовлені із застосуванням діючого запатентованого промислового зразка , а тому вони не можуть вважатися контрафактними, тобто такими, що були розповсюджені з порушенням авторського права і не свідчать про протиправність дій вказаного відповідача.

Таким чином, встановивши обставини, що мають значення для вирішення справи, правовідносини, що склалися між сторонами, оцінивши докази у їх сукупності за правилами ст.. 212 ЦПК України, застосувавши відповідні встановленим правовідносинам норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірних висновків по суті спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» про те, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору і винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів, є безпідставними.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено абз.2.3 ч.5 ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб»єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Кабінетом Міністрів України можуть установлюватися мінімальні ставки авторської винагороди та порядок їх застосування.

Між тим, згідно з матеріалів справи і не заперечувалось сторонами, письмовий авторський договір між ОСОБА_2 та ТОВ «Фабрікант» не укладався., у зв»язку з чим вимоги про виплату авторської винагороди позивачем по даній справі не заявлялися і предметом розгляду не були. Право ж суду із власної ініціативи виходити за межі заявлених вимог, змінювати предмет чи підстави позову, що є виключним правом позивача, нормами ЦПК України не передбачено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначення у рішенні апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року на те, що наявність у ТОВ «Фабрикант» з 2014 року патенту на промисловий зразок «Печиво «Дніпро Ф» не звільняє його від обов»язку не порушувати майнові права ОСОБА_2, як особи, якій у 2013 році передано у спадщину майнові авторські права ОСОБА_5 на твір «Розробка дизайну «Печиво «Дніпро» і не виключає порушення останніх , є обставиною, що підтверджує протиправності дій ТОВ «Фабрикант» і після ухвалення вказаного рішення і яка в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягала доказуванню, не являються переконливими, оскільки оцінка апеляційним судом конкретних обставин іншої справи та мотиви названого судового рішення преюдиційного значення не мають.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично інші доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи, яка є відмінною від зробленої судом, і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: