ухвала

іменем україни

05 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними договорів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 15 липня 2008 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») укладено кредитний договір № 0 та договір іпотеки, за яким в іпотеку передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 17 січня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2012 року, кредитний договір від 15 липня 2008 року № 0 визнано недійсним.

Позивач вважає, що оскільки кредитний договір визнано недійсним, то договір іпотеки від 15 липня 2008 року та договір факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 15 липня 2008 року № 0 є також недійсними.

Позивач зазначив, що договір споживчого кредиту від 15 липня 2008 року є валютним, а ТОВ «Кей-Колект» як фінансова установа не має генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, тому ТОВ «Кей-Колект» не має права здійснювати валютні операції.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним договір факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 15 липня 2008 року № 0, визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, визнати недійсним договір іпотеки від 15 липня 2008 укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними договорів задоволено.

Визнано недійсним договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», у частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 липня 2008 року.

Визнано недійсним договір іпотеки від 15липня 2008 року, який укладено між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», у частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 липня 2008 року, який укладено між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» на користь держави судовий збір у сумі 365 грн 40 коп. із кожного.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 липня 2008 року, договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, визнання недійсним договору іпотеки від 15 липня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, відмовлено.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, враховуючи постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виходив з відсутності доказів на підтвердження того, що на момент укладання договорів, які є предметом судового розгляду було допущено порушення норм матеріального права, виходячи із вимог статей 203, 215 ЦК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що відповідно до ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України договір іпотеки від 15 липня 2008 року є недійсним, оскільки при його укладенні ОСОБА_4 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, є безпідставними та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що визнавати недійсним договір іпотеки немає необхідності, оскільки зазначений договір припинив свою дію відповідно до норм чинного законодавства.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2012 року, кредитний договір від 15 липня 2008 року № 0 визнано недійсним.

Оскільки кредитний договір визнано недійсним, основне зобов'язання за даним кредитним договором припинилось, то іпотека припиняється в силу ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 548 ЦК України.

Посилання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на те, що в оскаржуваному рішенні апеляційним судом не зазначено про підстави відхилення доводів позивача щодо недійсності договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року, спростовуються матеріалами справи.

Так, колегією суддів апеляційного суду не встановлено того, що на момент укладання договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року допущено порушення вимог ст. 203 ЦК України, що відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Умнова І.М. Фаловська