Справа № 559/1092/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Стадійчук А.О.

при секретарі Лахіта Н.М.

за участю представника позивача адвоката Тендюка О.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, де вказує, що 05 квітня 2005 року нею було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці. За її згоди, приватизацію земельної ділянки площею, 0,0764 га на які розташовано придбаний житловий будинок, було здійснено на ім'я її чоловіка ОСОБА_4 На даний час вона має намір відчужити вказаний житловий будинок, але не може розпорядитися ним не набувши права власності на земельну ділянку. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08.08.2008 року її чоловіка ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім. На підставі вказаного рішення 12.09.2008 року шлюб між ними було розірвано. Таким чином, вона позбавлена права укласти договір про відчуження земельної ділянки. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві, та пояснила, що договір купівлі житлового будинку був укладений нею. На той час земельні ділянка, на якій розташований будинок була не приватизована попереднім власником. Вона не могла оформити землю не себе, оскільки вже скористалася своїм правом на приватизацію. Тому приватизацію земельної ділянки, було оформлено на її чоловіка ОСОБА_4 У відповідності до законодавства її чоловіка було визнано безвісно відсутнім та шлюб між ними було розірвано. Починаючи з часу купівлі будинку, вона добросовісно користується вказаною земельною ділянкою, сплачує всі належні платежі. Просить позов задоволити та визнати за нею права власності на земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, та не заперечує, щоб за позивачем було визнано право власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 05 квітня 2005 року укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0764 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2) (.а.с12)

ОСОБА_4 рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08 серпня 2008 року визнано безвісно відсутнім (а.с.16).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельні ділянка набула ознак об'єкта права власності.

Аналогічна правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду №6-2цс15 від 11 лютого 2015 року.

Фактично з моменту придбання будинку з 2005 року, ОСОБА_2 має право отримати земельну ділянку у власність, але оскільки правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку оформлено на ім'я її колишнього чоловіка, вона позбавлена такого права.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майно продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ними володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Оскільки, позивач ОСОБА_2 більше десяти років добросовісно володіє земельною ділянкою, щорічно сплачує земельний податок, володіння нею вказаною земельною ділянкою не порушує прав та інтереси інших осіб, вступ у володіння земельною ділянкою не випливає із будь-яких протиправних дій, є достатні підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 120,125 ЗК України, ст.ст. 328, 344, 377 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), жителькою АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0764 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданого 25 травня 2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: