Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/878/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/2812/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади с. Осипенко Бердянського району Запорізької області в особі Осипенківської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 23.03.2005 року помер її брат ОСОБА_4, 05.01.1925р. народження. Після смерті брата залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, право власності померлого на яку підтверджено державним актом на право приватної власності на землю.

Заповіт померлим складений не був. Після його смерті вона взяла деякі речі, що належали братові, вважала, що фактично прийняла спадщину. У встановлений законом 6-місячний термін вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а звернулася лише у лютому 2008 році, і їй повідомили, що вона пропустила строк для прийняття спадщини.

На даний час у звязку зі смертю сестри, яка у 2005 році відмовилася від спадщини на її користь, вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті брата - ОСОБА_4, який помер 23.03.2005 року, у два місяці.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що стан здоровя позивача не можна визнати в якості непереборної сили, яка не дала їй змоги написати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Крім того, суд послався на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2009 року спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 23 березня 2005 року, у вигляді земельної ділянки площею 4,8404 га, розташованої на території КСП «Іскра» Бердянського району, визнана відумерлою та зазначена земельна ділянка передана у власність територіальної громади с. Осипенко Бердянського району Запорізької області (а.с. 34); а рішенням № 01 від 05 червня 2009 року Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області вказана земельна ділянка прийнята у власність територіальної громади с. Осипенко Бердянського району Запорізької області в особі Осипенківської сільської ради та визнана такою, що підлягає передачі в оренду за аукціоном (а.с. 35). Тому суд дійшов висновку, що на день звернення позивача з цим позовом спадкового майна у вигляді земельної ділянки після смерті ОСОБА_4 в наявності немає, воно вибуло зі складу спадщини, а оскільки позивачем не вказана наявність іншого спадкового майна, то відсутній обєкт спору.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 4 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), які є обов'язковими для всіх судів.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

В законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 помер 23 березня 2005 року (а.с. 8).

ОСОБА_4, 1925р. народження, був прописаний та постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1950 року по день смерті, на день смерті проживав один (а.с. 13).

Позивач, 1939р. народження, є рідною сестрою ОСОБА_4 (а.с. 10, 15,18). Тобто, позивач ОСОБА_3 згідно ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги за законом.

ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,8404 га, розташована на території ДП № 49, п. 916 КСП «Іскра» Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ - ЗП № 070892 (а.с. 9).

Як вбачається з відповіді на запит суду завідуючої Бердянської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області № 490/01-16 від 26.03.2016р., після смерті ОСОБА_4, який помер 23 березня 2005 року, ніхто із спадкоємців в райдержнотконтору з заявами про прийняття спадщини не звертався і спадкова справа не заводилась (а.с. 32).

Згідно виписки № 24 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3271 від 10.03.2016р. з КУ «Бердянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської районної ради, ОСОБА_3 проходила стаціонарне лікування у відділенні з 15.03.2005р. по 10.04.2005р.

Протягом року неодноразове лікування на денному стаціонарі:

- 12.05.2005р. - 23.05.2005р.;

- 05.07.2005р. - 15.07.2005р.;

- 02.09.2005р. стан хворої погіршився, хвора госпіталізована у відділення Осипенківської лікарні, перебувала на стаціонарному лікуванні з 02.09.2005р. по 30.09.2005р.;

- з 10.10.2005р. по 20.10.2005р. стаціонарно вдома;

- з 08.11.2005р. по 22.11.2005р. стаціонарно вдома (а.с. 26).

Отже, після смерті брата 23 березня 2005 року в межах визначеного законом шестимісячного строку, позивач, 1939р. народження, майже безперервно перебувала на стаціонарному лікуванні: з 15.03.2005р. по 10.04.2005р., з 12.05.2005р. по 23.05.2005р., з 05.07.2005р. по 15.07.2005р., з 02.09.2005р. по 30.09.2005р., у перервах між перебуванням на стаціонарному лікуванні ОСОБА_3 проходила лікування на дому.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, які перешкоджали звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк.

Неправильним є і висновок суду щодо необхідності відмови у задоволенні позову з підстав визнання спадкового майна (земельної ділянки) відумерлою спадщиною.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

У разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі, а у разі його продажу має право на грошову компенсацію на підставі статті 1280 ЦК.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 23 березня 2005 року, у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: