Провадження № 6/521/412/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О. В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за заявою представника ОСОБА_2 про скасування обмеження у праві виїзду за кордон України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2013 року задоволено подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, заборонено йому тимчасово виїзд за кордон до виконання Приватним підприємством «Одесатрубпласт» зобовязань за наказом Господарського суду м.Києва від 02.07.2012 р. № 5011/65/7223-12 щодо сплати грошової суми в розмірі 2 532 322 грн. 80 коп. на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою задоволення подання зазначено те, що ОСОБА_2 є керівником підприємства-боржника, й зобовязання, що випливають з вказаного наказу Господарського суду м.Києва не виконуються.

Представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування заборони виїзду за кордон, посилаючись на те, що виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 02.07.2012 р. № 5011/65/7223-12 закінчено, ОСОБА_3 на теперішній час не є керівником ПП «Одесатрубпласт».

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити з мотивів, викладених в заяві.

Представник Малиновського відділу ДВС м.Одеси, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статетю 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конституційна гарантія вільного пересування фізичної особи не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, для легітимного застосування обмеження фізичної особи в праві вільного пересування, права вільно залишати територію України, таке обмеження повинно бути законним, обґрунтованим та доведеним.

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 ст. Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи, за межі України до виконання зобов'язань. Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

З матеріалів, доданих до заяви вбачається, що 31 грудня 2013 року виконавчий документ, наказ Господарського суду м.Києва № 5011-65/7223-2012 від 02.07.2012 р., було повернуто стягувачеві, що підтверджується копією постанови державного виконавця ВП № 37755606 (а.с. 9), з 12 травня 2016 року ОСОБА_2 не є керівником ПП «Одесатрубпласт», що підтверджується копією наказу про звільнення з роботи (а.с. 11), відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що підстави, які зумовили застосування тимчасового обмеження виїзду за кордон ОСОБА_3 відпали, законом не встановлено іншого порядку вирішення питання про скасування тимчасової заборони виїзду за кордон у разі звільнення фізичної особи з посади керівника юридичної особи-боржника, у звязку із чим, з метою відновлення прав заявника, гарантованих ст. ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України, суд вважає за можливе задовольнити заяву.

Керуючись ст. 8, 209, 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Скасувати заборону тимчасового виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1), встановлену ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2013 року по справі № 521/12924/13-ц, провадження № 6/521/163/13.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення, або протягом 5 днів з дня отримання її копії у разі якщо ухвала постановлена без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя М. В. Мурзенко