Справа № 148/1371/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Скавронській Т.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кинашівської сільської ради, с. Кинашів, Тульчинського району, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело», м. Вінниця, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кинашівської сільської ради, ОСОБА_3, ТОВ «Джерело», м. Вінниця, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності від 24.11.2015, він, є власником земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0709, площею 0,4675 га розташованої за адресою Вінницька область, Тульчинський район, с. Кинашів, вул. Першотравнева, 2г, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На вказаній земельній ділянці знаходилось нерухоме майно виробничий будинок та машинний двір, яке також належало йому на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2015.

Змінивши у встановленому законом порядку цільове призначення земельної ділянки, він звернувся за дозволом та проектом на будівництво на своїй земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, будівель та споруд торгівельно-оздоровчого призначення. Однак, чекати дозволу та проектів повинен був майже рік. Тоді, він розпочав таке будівництво.

Закінчивши будівництво, він знову звернувся до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, однак листом від 22.06.2016, йому було відмовлено у прийнятті в експлуатацію збудованих будівель та споруд, з посиланням на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рекомендовано звернутись із позовом до суду.

Згідно із висновками звіту № 07.0616-ТЗ від 14.06.2016, проведеного ФОП ОСОБА_5, кваліфікаційний сертифікат АЕ № 004185, про проведення технічного обстеження обєкту комплексу будівель та споруд торгівельно-оздоровчого призначення по вул. Першотравневій, 2г в с. Кинашів, Тульчинського району, Вінницької області, встановлено відповідність обєкта вимогам державних будівельних норм та їх готовність до експлуатації. При цьому порушень вимог будівельних норм та правил не виявлено.

Згідно норм чинного законодавства України, ст. ст. 375, 376 ЦК України, та фактичних обставин, вказане будівництво є самочинним.

Разом з тим, це будівництво виконано без порушення чинних будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній під обєкти торгівлі. Як власник, він має право на забудову на своїй земельній ділянці за умови додержання встановлених архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Тому, просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіренності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача, Кинашівський сільський голова, позовні вимоги визнала в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує. Суду пояснила, що земельна ділянка, на якій збудовано нерухоме майно, належить позивачу на праві приватної власності, і межує із землями сільської ради. Збудувавши дану нерухомість, позивачем не було порушено права та інтереси територіальної громади та сільської ради.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, пояснивши суду, що він є власником земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою позивача. Збудувавши нерухоме майно, позивач не порушив його прав власності, тому він і не заперечує щодо визнання позиву.

Представник відповідача, ТОВ «Джерело» в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву про визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив:

Позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0709, площею 0,4675 га, що розташована за адресою Вінницька область, Тульчинський район, с. Кинашів, вул. Першотравнева, 2г, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.11.2015. (а.с. 6).

24.11.2015, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с 7).

Згідно копії витягу від 11.03.2015, позивач є власником, на праві приватної власності на нерухоме майно виробничий будинок, машинний двір, за адресою Вінницька область, Тульчинський район, вул. Першотравнева, 2б. (а.с. 8-9).

В судовому засіданні встановлено, що позивач розпочав в 2015 році будівництво будівель та споруд за вказаною, адресою, в подальшому яку було змінено на вул. Першотравневу, 2г., і яке закінчив в січні 2016, в зв'язку з чим було видано технічний паспорт на комплекс будівель та споруд торгівельно-оздоровчого призначення. (а.с. 13-28).

Відповідно до звіту № 07.0616-ТЗ від 14.06.2016, виданого ФОП ОСОБА_5, сертифікат серії АЕ № 003983 від 28.12.2015, комплекс будівель та споруд торгівельно-оздоровчого призначення по вул. Першотравнева, 2г в с. Кинашів, Тульчинського району, Вінницької області, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідність будівельним нормам щодо доступності для мобільних груп населення. (а.с. 30-53).

ОСОБА_4 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області № 22-Л-418-2 від 22.06.2016, позивачу, відмовлено в прийнятті в експлуатації зазначених обєктів нерухомості та рекомендовано звернутись до суду. (а.с. 10).

З огляду на встановленні обставини, суд зазначає, що відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Земельним кодексами України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «;Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва.

Відповідно до ст. 41 ч.2 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

В свою чергу ст. 376 ЦК України, врегульовані питання щодо самочинного будівництва.

Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно, вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, або без відповідно документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За приписами частини пятої цієї ж статті, визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Вказана правова норма поширюється на осіб, які є власниками або ж користувачами земельних ділянок, за умови, що це не порушує права інших осіб, і створений обєкт нерухомості є самочинним будівництвом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач являється власником земельної ділянки, про, що зазначено вище, і, майно збудоване на даній земельній ділянці відповідає її цільовому призначенню.

Вирішуючи питання щодо належності створеного майна (будівель) до категорії самочинного, судом враховано, що будівництво проведено без отримання відповідних документів, перелік яких визначено в ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та затвердженого проекту, тому, за правилами ч.1 ст. 376 ЦК України є самочинним.

При цьому, судом враховано, що створенні будівлі можуть надійно та безпечно експлуатуватись, і саме будівництво проведено без порушення прав інших осіб, зокрема, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок.

Крім цього, відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта.

З огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, приписи цивільного законодавства, суд встановив, що збудовані позивачем обєкти нерухомості відносяться до категорії самовільного будівництва, на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача без порушення прав інших осіб, що узгоджується із позицією викладеної в п. п. 4, 12 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Тому, даючи оцінку поясненням представника відповідача, відповідача щодо визнання позову, судом встановлено, що дана позиція не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема тим правовим нормам, які вказані судом вище.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про оспорювання прав позивача та існування правових підстав для задоволення позовних вимог, у спосіб передбачений ст. 16 ЦК України, визнання права.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, повязані із сплатою судового збору позивачем, мають залишатись за стороною, в зв'язку із клопотанням щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 376 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кинашівської сільської ради, с. Кинашів, Тульчинського району, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело», м. Вінниця, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на нерухоме майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на нерухоме майно комплекс будівель та споруд торгівельно-оздоровчого призначення, розташований по вулиці Першотравнева, 2г, в с. Кинашів, Тульчинського району, до складу якого входять: ресторан «А», прибудова «А1», вхідний майданчик «а», банкетний зал зблокований з гаражами «Б», навіс «б», магазин «Е», вхідний майданчик «е», магазин «К», прибудова «К1», шиномонтаж «М», прибудова «М1», прибудова «М2», прибудова «М3»,навіс «м», готель-сауна «Н», прибудова «Н1».

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 22.07.2016.

Суддя: