У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру в порядку набувальної давності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що за розпорядженням начальника дорожньо-експлуатаційного управління Міністерства будівництва і експлуатації автомобільних шляхів Української РСР, її чоловік разом з членами своєї родини в червні 1965 року був заселений у вищезазначену квартиру.

З цього часу вона постійно проживає і зареєстрована у вказаній квартирі загальною площею 14,5 кв. м, за користування якою сплачує комунальні послуги.

Маючи намір оформити правовстановлюючі документи на вказану квартиру, вона намагалася з'ясувати, кому належить вказаний житловий будинок, проте на час звернення до суду із указаним позовом власник будинку, де знаходиться квартира позивача, відсутній, на балансі Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» будинок не перебуває.

Враховуючи наведене, з посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що ОСОБА_4 вселилася у вказане житлове приміщення з порушенням встановленого ЖК Української РСР порядку, без законних для цього підстав, не маючи ордеру, не знаходячись на квартирному обліку або на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов.

При цьому, суди звертали увагу на те, що особа може за набувальною давністю набути право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Добросовісність повинна враховуватися на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який включається в повний строк давності володіння, визначений законом. Набувач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 не набувала законних та достатніх правових підстав для вселення в спірну квартиру та на її проживання у вказаній квартирі, відтак відсутня доведеність добросовісності заволодіння квартирою.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська