Справа № 369/9282/15-ц
Провадження № 2/369/637/16
11.05.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Кондратенко М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АПТ ДНІПРО», третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Відповідно до умов п. 6.1.3. кредитного договору визначено обовязок позичальника своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом.
Згідно п. 8.1 кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.
Відповідно до умов п. 8.6. кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банку нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобовязань за договором, починаючи з дня, наступного за днем, коли зобовязання мало бути виконано до дня його фактичного виконання.
Банк виконав умови кредитного договору, перерахувавши суму кредитних коштів на поточний рахунок позивальника ТОВ «АПТ Дніпро», що підтверджується меморіальними ордерами.
22 серпня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_1 Русь» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 3585.
Відповідно до п. 2.1.3 договору іпотеки на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, на предмет іпотеки без жодних обмежень може бути звернено стягнення.
ТОВ «АПТ Дніпро», як позичальник, основне зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав, в наслідок чого станом на 16 червня 2015 року у позичальника перед банком виникла заборгованість в розмірі 4 347 419,96 грн., з яких: 2 500 000 грн. основна заборгованість за кредитом, 150 694,45 грн. сума несплачених відсотків, 12 707,54 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 504 520,54 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 6 654,96 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення процентів, 275 342,47 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту, 897 500 грн. прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у справі № 908/3086/15 задоволено заяву ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» та визнано кредиторські вимоги банку до банкрута у розмірі 4 347 419,96 грн.
26 червня 2015 року в порядку вимог п. 9.2 кредитного договору, на адресу позичальника банк направляв вимогу про відкликання кредиту, яка була залишення позичальником без реагування.
Відповідно до висновку ТДВ «Некос» від 29 травня 2014 року за результатами проведення оцінки обєкта незалежної оцінки ринкова вартість земельної ділянки 1 становить 1 662 176 грн., земельної ділянки 2 371 060 грн.. Вказана вартість предмета іпотеки узгоджена сторонами.
У судовому засіданні від 11 квітня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору залучено ОСОБА_4.
В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява представника позивача, у якій він просив розглянути справу у відсутності представника позивача, позов підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
У судове засідання представник третьої особи ТОВ «АПТ Дніпро» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки представник позивача у поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії.
Згідно умов п. 4.8 кредитного договору при надходженні від позичальника та/або поручителів (заставодавців, іпотекодавців, гарантів) коштів на сплату заборгованості за договором з порушенням черговості платежів, встановленої п. 4.9 договору з вини позичальника, банк має право самостійно перерозподілити кошти на погашення заборгованості позичальника у черговості, встановленій договором.
Відповідно до умов п. 4.9 кредитного договору при надходженні грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором, встановлюється наступна черговість виконання зобовязань позичальника: сплата прострочених процентів за користування кредитом та винагороди банку; сплата строкових процентів за користування кредитом та винагороди банку; сплата простроченої заборгованості за кредитом; сплата строкової заборгованості за кредитом; сплата пені за прострочення процентів; сплата пені за прострочення повернення кредиту; сплата інших, передбачених договором штрафних санкцій та інших платежів; відшкодування шкоди, повязаної з одержанням виконання зобовязань позичальником за цим договором.
Відповідно до умов п. 6.1.3 кредитного договору обовязком позичальника за кредитним договором є своєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до умов п. п. 8.1, 8.2 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. У випадку порушення позичальником кінцевого терміну повернення кредиту та/або сплати відсотків, позичальник зобовязаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції та 30 % річних від простроченої суми за весь час прострочення.
За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом 1.3 договору іпотеки передбачено, що згідно звіту про оцінку від 21 травня 2013 року, складеного субєктом оціночної діяльності Товариством з додатковою відповідальністю «Некос» вартість земельної ділянки 1 становить 1 662 176 грн. без ПДВ.
Згідно звіту про оцінку від 21 травня 2013 року, складеного субєктом оціночної діяльності Товариством з додатковою відповідальністю «Некос» вартість земельної ділянки 2 становить 371 060 грн..
Погоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2 033 236 грн. без ПДВ.
Відповідно до умов п. 2.1.1 договору іпотеки предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він вправі ним розпоряджатися. На момент укладення цього договору предмет іпотеки (чи будь-яка його частина) нічим не обтяжений, права іпотекодавця щодо розпорядження предметом іпотеки нічим не обтяжені.
Відповідно до умов п. 2.1.2 договору іпотеки предмет іпотеки є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Надана письмова заява (згода) дружини іпотекодавця ОСОБА_4, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 22 серпня 2013 року за реєстровим номером 3574.
Слід зазначити, що згідно матеріалів справи вбачається, що 13 червня 1973 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ДБ № 273423 від 13 червня 1973 року.
Згідно до вимог ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ набута за час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.
Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.
Отже, в даному випадку власник майна ОСОБА_3 отримав згоду від своєї дружини ОСОБА_4 на розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та за згодою своєї дружини передав в іпотеку ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» вказане нерухоме майно.
Разом з тим, відповідно до умов п. 2.1.3 договору іпотеки на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, на предмет іпотеки без жодних обтяжень може бути звернене стягнення.
Згідно умов п. 2.1.7 договору іпотеки іпотекодавець ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та цього договору, розуміє та згоден з ними.
Відповідно до умов п. 3.1.13 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку і випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України.
Відповідно до умов п. п. 3.1.14, 3.1.15 договору іпотеки іпотекодержатель має право самостійно обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки, за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, інших платежів, неустойки, збитків, завданих порушенням умов кредитного договору та/або цього договору, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з предявленням вимоги і зверненням стягнення на предмет іпотеки та з реалізацією предмета іпотеки, включаючи витрати по вчиненню виконавчого напису, на оплату нотаріальних послуг, судові витрати, на оплату послуг залучених експертів, витрати на підготовку проведення прилюдних торгів, та інші витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце.
Згідно умов п. 3.1.16 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати від позичальника виконання основного зобовязання незалежно від настання строку його виконання, у разі порушення позичальником зобовязань за кредитним договором та/або іпотекодавцем цим договором, а у разі невиконання такої вимоги іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки.
Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації свого права звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі: основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, винагороди та інші платежі, визначені кредитним договором, неустойка (штрафи, пені тощо) за порушення основного зобовязання та/або умов цього договору, витрати понесені іпотеко держателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.
Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно п. 5.4.1 договору іпотеки задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а цей договір іпотеки є правовстановлюючим документом. При цьому сторони з розумінням ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації згідно вимог чинного законодавства України, незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію прав власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав умови кредитного договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття шляхом проведення оцінки субєктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.
Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про іпотеку» іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього закону.
За правилами ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, для громадян України прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів; зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.
Внаслідок укладеного договору іпотеки ОСОБА_3, якому на праві власності належать передані в іпотеку земельні ділянки, було здійснено забезпечення виконання зобовязання ТОВ «АПТ Дніпро»перед ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь».
Станом на 16 червня 2015 року заборгованість ТОВ «АПТ Дніпро»перед ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» становить 4 347 419 грн. 96 коп..
На адресу ТОВ «АПТ Дніпро» банк направляв досудову вимогу за № 5582/20 від 26 червня 2015 року про відкликання кредиту, однак вказана вимога банку була залишена без виконання.
За правилами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно умов п. 5.2 договору іпотеки при настанні будь-якого з випадків, зазначених у п. 5.1 цього договору, у разі прийняття іпотеко держателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушень, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі звернутися про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегульовання. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановлений чинним законодавством України порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ні боржник ТОВ «АПТ Дніпро», ні іпотекодавець ОСОБА_3 у встановлений банком строк свої зобовязання за договором, викладені у вимогах, не виконали.
За правилами ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
За вимогами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.
Вимоги ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо предметом іпотеки є два або більше обєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).
Отже, наведеними вище нормами законодавства не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Пункт 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.»
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до умов п. 1.3 договору іпотеки від 22 серпня 2013 року сторонами узгоджено вартість предмета іпотеки, яка становить 2 033 236 грн. без ПДВ.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
У зв'язку з тим, що банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, а ТОВ «АПТ Дніпро»порушив своє зобовязання, яке забезпечене іпотекою, у ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь»виникло законне право задовольнити свої вимоги та захистити порушене право за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 серпня 2013 року.
Оскільки вартість предмета іпотеки не перевищує розміру заборгованості ТОВ «АПТ Дніпро» перед ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь», суд вважає за можливе задовольнити вимогу ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 22 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» та ОСОБА_3.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись п. п. 9, 37, 39, 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст. ст. 1, 3, 5, 6, 7, 15, 17, 18, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ст. 204, ч. ч. 1, 3 ст. 215, ст.ст. 526, 546, 575, 589-591, п. 1 ч. 1 ст. 593, ст.ст. 629, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 88, 213, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 65 211 грн. 30 коп. в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.