Справа №577/4653/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1190/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю,-

в с т а н о в и л а:

18.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1999 року йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. З 29.11.2003 року по 12.12.2011 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім нього у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_4, її донька від іншого шлюбу ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Спільне проживання у квартирі стало неможливим через постійні сварки та непорозуміння, у звязку з чим він був змушений залишити спірну квартиру і піти проживати до своєї матері.

Просить усунути перешкоди у здійсненні права приватної власності на АДРЕСА_2, зобовязавши відповідачку повернути в квартиру належне йому майно, а саме: кухонні меблі, диван та міжкімнатні подвійні двері.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість та незаконність висновків суду, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1999 року (а.с. 5).

З 29.11.2003 року по 12 грудня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 7-8).

У спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_4, її донька ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідач зареєструвала шлюб та проживає в квартирі зі своїм новим чоловіком та дітьми. Без згоди позивача вона розпоряджається його власністю, проводить у квартирі на власний розсуд ремонтні роботи та без його згоди винесла із квартири належне йому майно, а саме: кухонні меблі, диван та міжкімнатні подвійні двері. На його неодноразові вимоги про повернення речей у квартиру відповідач не реагує.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України не підлягають задоволенню, а також врахував позицію відповідача, яка заперечуючи задоволенню позовних вимог пояснила, що речі домашнього вжитку позивача були винесені з квартири не за її власною ініціативою , а на виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Проте з даним висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до розяснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання. У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

ОСОБА_3, звертаючись з позовом зазначав, що відповідачка ОСОБА_4 без його згоди винесла із квартири його особисті речі, а саме: кухонні меблі, диван та міжкімнатні подвійні двері. Місце знаходження кухонних меблів та дверей йому невідомо. Тому просив зобовязати ОСОБА_4 повернути вказане майно до квартири. Тобто, підстави позову ОСОБА_3 зводилися до витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тому посилання ОСОБА_3 в позовній заяві на ст. 391 ЦК України не є визначальним та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки на думку колегії суддів права ОСОБА_3 порушені і підлягають захисту.

Не може бути підставою для відмови в задоволенні позову і посилання ОСОБА_4 на те, що меблі винесені з квартири у звязку з виконанням судового рішення. Як вбачається з даного рішення (а.с. 21-22), ОСОБА_3 зобовязаний був прибрати з кімнати площею 16,1 кв.м, а не з квартири лише кухонні меблі, щодо дивану та міжкімнатних дверей даним рішенням питання не вирішувалося.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню згідно вимог ст. 309 ЦК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову про повернення кухонних меблів, дивану та міжкімнатних дверей.

У звязку з задоволенням позову, відповідачка повинна відшкодувати позивачу судовий збір за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанції в сумі 850, 60 грн. (а.с.1, 109) та витрати на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн. (а.с.20).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 повернути кухонні меблі, диван та міжкімнатні подвійні двері на попереднє місце знаходження в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 850 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанцій та 1000 грн. на відшкодування оплати правової допомоги, а всього 1850 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -