Справа № 531/1034/16-ц
Провадження № 2/531/494/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Жмурка П.Я.

при секретарі Богомаз Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року до Карлівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 100000 грн. 15.08.2016 року в результаті автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді Жмурку П.Я., який 16.08.2016 року відкрив провадження у справі.

Одночасно з позовом, до суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1, в якій він просить забезпечити його позов, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача на суму позовних вимог 100000 грн.

Вимоги заяви вмотивовані тим, що відповідач не виконував взяте на себе зобовязання щодо повернення боргу позивачу, який виник в результаті укладення договору позики між сторонами, що підтверджений розпискою. Дії відповідача порушують умови договору і свідчать про існування передбачених ст. 151 ЦПКУ ризиків. Тривалість прострочення розрахунків і непогашення боргу навіть частково, свідчать що відповідач навмисно ухиляється від виконання зобовязання і визначають логіку його поведінки в тому числі і відносно рішення суду у випадку якщо таким буде задоволено позов. Вказана поведінка свідчить про можливий намір відповідача ухилитись від виконання рішення, що утруднить виконання такого.

Дослідивши матеріали справи суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Зазначені позивачем підстави для забезпечення позову неповернення боргу, навіть частково, протягом тривалого часу відповідачем не є обґрунтованими, оскільки у випадку якщо останній не визнає борг, такі дії є логічними і не свідчать про недобросовісність чи ухилення від виконання зобовязання. Зазначене також не може бути свідченням того, що відповідач не виконуватиме рішення суду у разі задоволення позову.

Позивач просив суд накласти арешт на будь-яке рухоме чи нерухоме майно відповідача, в межах суми позову, проте суд не вбачає доказів, які б свідчили, що до винесення рішення по суті відповідач має намір продати все належне йому майно, з метою уникнення виконання зобовязання, якщо судом буде встановлено наявність такого обовязку.

З наданих суду доказів не вбачається реальної загрози виконанню рішенню суду у разі задоволення позову, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подаєтьсядо Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Жмурко П.Я.