АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 25 червня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 310 М на суму 47 000 доларів США, зі сплатою 18 процентів на рік з кінцевим терміном повернення 25 червня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 укладені договори поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 27 лютого 2012 року виникла заборгованість у розмірі 20 781,92 доларів США.

З урахуванням викладеного, просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 530,36 доларів США, що еквівалентно 157 576,67 грн. та стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року позов задоволено частково (а.с.154-157).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 310 М від 25 червня 2008 у розмірі 20 973,30 доларів США, яка складається з наступного: 16 806,94 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 490,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 765,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В іншій частині позову відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.244-246).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін,з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 310 М, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 47 000 доларів США, зі сплатою 18 процентів на рік, зі строком повернення 25 червня 2013 року.

25 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, умовами якої визначено розмір пені за порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань виникла заборгованість у розмірі 20 973,30 доларів США, що еквівалентно167 576,67 грн. та складається з наступного: 16 806,94 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 490,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 765,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Зазначені обставини свідчать про невиконання ОСОБА_2 у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором та відсутність підстав вважати договірні відносини припиненими.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 310М від 25 червня 2008 року укладені договори поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року визнано припиненим договір поруки № 310 МР, укладений 25 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Враховуючи, що ОСОБА_2 порушені умови кредитного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені, що визначені умовами договору, колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовано звернулося до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 зазначеної суми боргу по кредитному договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про відсутність можливості правильно визначити суму заборгованості по сплаті кредиту, процентам та пені слід залишити без уваги, як такі, що належним чином необґрунтовані, надумані та не встановлюють порушення прав відповідача, між тим випливають з фактичної її незгоди з наявністю заборгованості, тому як всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не виконала свій процесуальний обов'язок, оскільки не скористалася своїм правом звернутися з клопотанням про витребування кредитної справи, або про проведення відповідної судової експертизи, у зв'язку із чим судом справа розглянута на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відповідного повідомлення про виконання зобов»язань, у зв»язку з чим банк позбавлений можливості вимагати повернення коштів за кредитним договором, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки банк скористався своїм правом та змінив строк повернення кредиту, пред'явивши у лютому 2012 року позов до позичальника про дострокове повернення кредиту.

Не спростовують висновків суду також посилання апеляційної скарги на невиконання банком умов п.7.1 кредитного договору, положень ст.11 Закону України«Про захист прав споживачів», що унеможливило ОСОБА_2 відкликати згоду на укладення спірного договору, оскільки спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач з моменту укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору змістом якого передбачена повна інформація стосовно умов кредитування, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та відповідальності за невиконання основного зобов'язання.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.О. Каратаєва

М.О. Макаров