Провадження № 2/712/215/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ОСОБА_4», Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26. 10. 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ОСОБА_4», Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 21 листопада 2012 року на підставі виконавчого напису, вчиненого 29 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відбулися торги з продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 193/2, яке належало їй на праві власності. ОСОБА_3, який став переможцем торгів, на підставі протоколу про затвердження результатів торгів, було видане свідоцтво на право власності на спірне нерухоме майно від 13.02.2013 року, видане приватним нотаріусом ЧМНО ОСОБА_6

Зазначила, що в ході судових процесів, виконавчий напис, що був підставою для проведення торгів, був визнаний таким, що не підлягає до виконання.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року було визнано недійсними торги з продажу нерухомого майна по вул. Хрещатик, 193/2 в місті Черкаси від 21.11.2012 року, визнано незаконними протокол про проведення прилюдних торгів від 21.11.2012 року та акт від 06.12.2012 року про проведення прилюдних торгів та визнано недійсним свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_3

Позивач вказує, що не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року, відповідачем було подано касаційну скаргу. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про відкриття провадження від 16.01.2015 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року касаційну скаргу відповідача було відхилено, а рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року залишено без змін.

Однак, незважаючи на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року та розгляд касаційної скарги, 30.05.2015 року між відповідачами було укладено договір дарування, відповідно до якого, ОСОБА_3 подарував своїй дружині ОСОБА_2 нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 193/2.

Вважає, вищевказаний договір дарування від 30.05.2015 року недійсним з моменту його вчинення, оскільки на момент вчинення оспорюваного правочину свідоцтво про право власності ОСОБА_3 вже не було дійсним, а отже, ОСОБА_3 на мав права вчиняти даного правочину.

Просила суд визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення № 193/2 по вул. Хрещатик в місті Черкаси від 30.05.2015 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позивач та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали позовні позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи свої заперечення тим, що правочин, який намагається оспорити позивач, був укладений 30.05.2015 року, тобто через 6 місяців після того, як рішення апеляційного суду Черкаської області набрало законної сили. За цей період позивач жодного разу не ініціювала жодних дій щодо реєстрації цього рішення та переведення права власності на своє імя. Крім того, під час укладання договору дарування, ОСОБА_3 являвся єдиним зареєстрованим власником спірного майна. Реєстрація про право власності ніким скасована не була, також не було жодних заборон щодо відчуження майна, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик,193/2. Отже, в момент укладення договору купівлі-продажу не було законних перешкод для посвідчення нотаріусом такого договору.

Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

21 листопада 2012 року, на виконання виконавчого напису № 10139, вчиненого 29 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про звернення стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 214,10 кв.м, що знаходиться у місті Черкаси по вул. Хрещатик,193/2 та належало на праві приватної власності ОСОБА_1, були проведені прилюдні торги з продажу вищевказаного нерухомого майна.

Зазначені прилюдні торги проводилися ЧФ ТОВ «ТД ОСОБА_4» на підставі договору № 23-01010/12 від 29 серпня 2012 року, укладеного з Центральним ВДВС Черкаського МУЮ про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі, що розташована в м. Черкаси по вул. Хрещатик,193/2.

Під час прилюдних торгів вівся протокол № 23-0110/12 від 21 листопада 2012 року, затверджений керівником ЧФ ТОВ «ТД ОСОБА_4», на підставі якого державним виконавцем було складено акт від 06.12.2012 року про проведення прилюдних торгів.

13.02.2013 року приватним нотаріусом ЧМНО ОСОБА_6, на підставі акту про проведення прилюдних торгів було видане свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_3.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 30 жовтня 2013 року визнано таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно, яке стало предметом продажу на вищезазначених прилюдних торгах.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року було визнано недійсними торги з продажу нерухомого майна, яке належало ОСОБА_1 по вул. Хрещатик, 193/2 в місті Черкаси, які проводилися 21.11.2012 року, визнано незаконними протокол про проведення прилюдних торгів від 21.11.2012 року та акт від 06.12.2012 року про проведення прилюдних торгів та визнано недійсним свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_3, видане на підставі акту про проведення прилюдних торгів, посвідчене 13 лютого 2013 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.01.2015 року, якою відкрите провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, виконання Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року було зупинено до закінчення касаційного розгляду (до 03.06.2015 року).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2015 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року залишено без змін.

30 травня 2015 року між ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_3 (Дарувальник) на підставі довіреності, посвідченій приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 за реєстровим № 640 та ОСОБА_2 (Обдаровувана) було укладено договір дарування нежитлової будівлі.

Згідно п. 1 Договору, Дарувальник в особі представника подарував та передав Обдаровуваній, а Обдаровувана прийняла у дар від Дарувальника безоплатно нежитлову будівлю літ. Б-1,б,б, загальною площею 214,10 кв.м.

Згідно п. 2 Договору нежитлова будівля, що відчужується за цим договором, знаходиться за адресою м.Черкаси, вул.Хрещатик,193/2.

Відповідно до п.3 Договору відчужувана нежитлова будівля належить Дарувальнику на праві приватної власності на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 13 лютого 2013 року за реєстровим №205, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 лютого 2013 року №553348, виданим Реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області.

Таким чином, на момент укладання Договору дарування вищевказане свідоцтво було визнано недійсним Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року. Однак, відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2015 року, якою відкрите провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, виконання Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року було зупинено до закінчення касаційного розгляду (до 03.06.2015 року).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13.08.2015 року скасовано Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.05.2015 року про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони та постановлено нову Ухвалу про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нежитлового приміщення за адресою м.Черкаси, вул.Хрещатик,193/2.

Крім того, Постановою Черкаського окружного адміністративного суду було зобовязано реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області скасувати рішення № 420355 від 18.02.2013 р. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Черкаси, вул.Хрещатик,193/2 за ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1; Зобов'язано реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області скасувати запис № 161693 від 18.02.2013 р. про право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Черкаси, вул.Хрещатик,193/2 за ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1. Зазначена постанова набрала законної сили 21 березня 2015 року. Виконавчий лист виданий 31.07.2015 року з урахування ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 року.

Як пояснила позивачка в судовому засіданні, після отримання зазначених виконавчих листів Черкаського окружного адміністративного суду з будь-якими заявами до реєстраційної служби вона не зверталася, оскільки виконання Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року було зупинено до закінчення касаційного розгляду. При цьому, надала для огляду в судовому засіданні оригінали правовстановлюючих документів на спірну нерухомість, копії яких є в матеріалах справи, за якими вона є власником нежитлової будівлі під літ. «Б-1,б,б» загальною площею 214,10 кв.м, що знаходиться у місті Черкаси по вул. Хрещатик,193/2, а саме: договір купівлі продажу, посвідчений 05.03.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 за реєстровим №1994, зареєстровано в державному реєстрі правочинів згідно витягу №3652533 від 05.03.2007 року, право власності зареєстровано за ОСОБА_14 в КП «ЧООБТІ» згідно витягу №15005610 від 22.06.2007 року.

Позивачем ОСОБА_1 були заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, укладеного 30 травня 2015р., за яким ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар нежитлову будівлю за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 193/2, з посиланням на статті 203, 215, 717, 722 ЦК України на підставі невідповідності його вимогам закону та фіктивності, тобто який вчинено без наміру створення правових наслідків.

Вирішуючи позовні вимоги щодо недійсності оспорюваного нею договору дарування нежитлової будівлі від 30.05.2015 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 07 листопада 2012 року у справі 6-107цс12.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.15,16, 203, 215, 216,234, 236, 328, 387, 388 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ОСОБА_4», Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян