Справа № 296/893/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ПрАТ СК Уніка, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на його користь 130 511,39 грн. матеріальної шкоди та 3 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 29.09.2014 року близько 20 год. 15 хв. у м. Житомирі по вул. Ватутіна ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, після чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1. Згідно постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 29.10.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно довіреності від 01.10.2014 року, виданої нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, автомобіль Ауді-Q5, належний ОСОБА_3, на момент ДТП правомірно перебував у володінні позивача.

Внаслідок ДТП автомобіль Ауді-Q5 отримав значні механічні пошкодження та вартість заподіяного матеріального збитку становить 180 016,34 грн.. Крім того, за проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_5 сплачено 800 грн..

Відповідач являється страхувальником страхової компанії Уніка, яка виплатила в межах ліміту відповідальності 17.12.2014 року страхову виплату на користь позивача у сумі 49 504,95 грн.. Пунктом 32.7 ст.32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що шкода повязана з втратою товарного виду транспортного засобу, яка в даному випадку становить 21 540,07 грн., страховиком не виплачується. Різниця між завданою шкодою і страховою виплатою становить 130 511,39 грн..

Крім того, оскільки позивач у результаті неправомірних дій відповідача отримав стрес і не міг використовувати автомобіль за призначенням, змушений був звертатись за правовою допомогою, тому йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 3 000 грн..

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач підтвердив, що автомобіль на час ДТП 29.09.2014 року належав ОСОБА_3, яка надавала йому автомобіль у разі потреби, а 01.10.2014 року згідно довіреності доручила йому розпоряджатися автомобілем. До суду позивач звернувся в своїх інтересах.

Участь під час огляду автомобіля експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 брав ОСОБА_7. Надав також суперечливі пояснення з приводу оплати послуг експерта ОСОБА_7 і повернення останньому коштів частково у сумі 700 грн. ним та у сумі 100 грн. ОСОБА_3, а також щодо передачі коштів, отриманих від продажу автомобілю, ОСОБА_3, у якої є претензії з приводу втрати ціни автомобіля. У подальшому автомобіль було відчужено без ремонту, однак, коли, кому та за яку суму він не памятає. Де перебуває на час розгляду справи автомобіль та чи відремонтований він та ким йому невідомо. Пояснив, що особисто автомобіль не ремонтував, запчастини для ремонту не купував і повернути пошкоджені запчастини після їх заміни не зможе.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у частині завдання позивачеві моральної шкоди у розмірі 1500 грн.. Також пояснив, що згоден відшкодувати власнику автомобіля матеріальну шкоду, однак, у розмірі згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ОСОБА_6 від 16.10.2014 року за вирахуванням суми страхової виплати.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження обставин завдання йому матеріальної та моральної шкоди, оскільки станом на 29.09.2014 року автомобіль належав ОСОБА_3 і позивач не витрачав коштів на придбання автомобіля та його ремонт після ДТП.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно поданої заяви (а.с.106) просить розглядати справу у її відсутність. Пояснила, що на момент ДТП автомобілем Ауді-Q5 володів ОСОБА_1, який згідно домовленості відповідав за його технічний стан, обслуговував, утримував, зберігав та ніс інші витрати, повязані з користуванням. Будь-які витрати, повязані з оцінкою пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП та інші витрати у звязку з позовом ОСОБА_1 нею не понесені.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ СК Уніка у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Встановлено, що ОСОБА_2 29.09.2014 року близько 20 год. 15 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_4 по вул. Ватутіна у м. Житомирі, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався бокового інтервалу, здійснивши виїзд на смугу зустрічного руху та допустивши зіткнення з автомобілем НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, після чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, який рухався позаду також в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі

отримали механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами оглянутої у судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення 296/9159/14-п.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.10.2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.8).

На момент ДТП 29.09.2014 року власником автомобіля НОМЕР_3 була ОСОБА_3, право власності якої зареєстровано 01.11.2013 року, що підтверджується довідкою Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів м. Житомира №1030 від 17.09.2015 року (а.с.135).

01.10.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчено довіреність, відповідно до якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 користуватися, (експлуатувати), обміняти, здати в найм (оренду), продати за ціну та на умовах на свій розсуд належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_3 (а.с.7).

Як вбачається з довідки Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів м. Житомира №1030 від 17.09.2015 року, а також реєстраційних карток транспортний засіб Ауді-Q5 д.н.з. НОМЕР_6 було 11.11.2014 року перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку.

Відповідно до довідки УДАІ УМВС України в Житомирській області №6/1930 від 15.06.2015 року транспортний засіб Ауді-Q5, кузов WA1LFAFP4CA089442, станом на 15.06.2015 року зареєстрований за ОСОБА_9, яка проживає у м. Одесі (а.с.178), що підтверджується також довідкою УДАІ УМВС України в Одеській області від 06.07.2015 року (а.с.182).

Таким чином, транспортний засіб Ауді-Q5, який на момент дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності ОСОБА_3, після дорожньо-транспортної пригоди було відчужено ОСОБА_8 та у подальшому ОСОБА_9.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3836 від 13.10.2014 року (а.с.12-19), проведеного на підставі заяви ОСОБА_7, експертом ОСОБА_5 встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 180 016,34 грн..

Відповідно до довідки №107 від 16.10.2014 року (а.с.20) винагороду за визначення матеріальних збитків у сумі 800,00 грн. експертом ОСОБА_5 одержано з ОСОБА_3.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №958 від 16.10.2014 року (а.с.55-87), проведеного на підставі заяви ПрАТ СК Уніка та договору №67ж про надання експертних послуг (а.с.115-116), експертом ОСОБА_6 встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3, складає 112 185,55 грн..

17.12.2014 року позивачем отримано від ПрАТ СК Уніка 49 504,95 грн. страхового відшкодування (а.с.10-11).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що у наданих сторонами висновках автотоварознавчого дослідження є розбіжності у частині вартості матеріального збитку, тому судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України було розяснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Однак, позивач пояснив, що не бажає заявляти клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, а забезпечити огляд автомобіля для проведення судової автотоварознавчої експертизи неможливо. При цьому, відповідач не погодився на проведення судової автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, тому ухвала суду від 05.11.2015 року, відповідно до якої за клопотанням відповідача у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, у тому числі для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 29.09.2014 року, повернулась без виконання.

Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завданої йому відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 130 511,39 грн., як не надано й доказів понесення ним будь-яких витрат, у тому числі на ремонт автомобіля, тому суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 130 511,39 грн. відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, то згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи обставини заподіяння моральних страждань позивачеві, який керував автомобілем Ауді-Q5 в момент дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини заподіювача шкоди, а також часткове визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає достатньою компенсувати моральні страждання позивача суму у 1500 грн..

Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з урахуванням вимог Закону України Про судовий збір з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500,00 грн. (одна тисяча пятсот грн. 00 коп.) у рахунок відшкодування моральної шкоди та 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко