Справа № 204/7614/15-ц
Провадження № 2/204/400/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Трамвайно-тролейбусне управління Горлівської міської ради» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Трамвайно-тролейбусне управління Горлівської міської ради» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, в якій просив ухвалити рішення яким скасувати наказ № 149 від 16.08.2013 року за прогул та визнати його незаконним та поновити його на роботі з 08.08.2013 року. В обґрунтування позову вказав, що з 01.03.2013 року він працював у відповідача водієм 2 класу, згідно наказу № 46 л від 01.03.2013 року З 30.06.2013 року по 07.08.2013 року він знаходився на лікарняному. 08.08.2013 року він вийшов на роботу і дізнався, що він був звільнений за прогул 07.08.2013 року, тобто коли він знаходився на лікарняному. У день звільнення йому трудову книжку не видали, а повернули лише 16.08.2015 року, а також, цього ж дня його ознайомили з наказом № 149 л від 16.08.2013 року про звільнення. Вважає, що дії відповідача незаконні, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не зявився, але надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги він підтримав у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не зявився, повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 46л від 01.03.2013 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий в службу автогосподарству водієм автотранспортних засобів 2 класу до Комунального підприємства «Трамвайно-тролейбусне управління Горлівської міської ради».

Згідно наказу № 149 л від 16.08.2013 року ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що у трудовій книжці було зроблено запис від 07.08.2013 року (а.с.2). З даним наказом позивач був ознайомлений 16.08.2015 року.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що згідно лікарняного листа позивач був звільнений від роботи у період з 30.06.2013 року по 07.08.2013 року (а.с.3), тобто коли відповідачем було внесено запис у трудову книжку про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України, у позивача була поважна причина відсутності на роботі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», визначено правило про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 підприємство «Трамвайно-тролейбусне управління Горлівської міської ради» звільнив позивача без законних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як встановлено у судовому засіданні позивач дізнався про звільнення 08.08.2013 року, коли приступив до праці після лікарняного. З наказом про звільнення був ознайомлений та отримав трудову книжку 16.08.2015 року, а до суду звернувся з позовною заявою лише 19.11.2015 року, тобто з пропуском строку установленого ст. 233 КЗпП України.

Оскільки позивач не обґрунтував поважність пропуску звернення до суду з даним позовом та не ставив питання щодо поновлення даного строку, то суд вважає, що позивач пропустив строки звернення до суду без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 232, 233, 234 КЗпП України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Трамвайно-тролейбусне управління Горлівської міської ради» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська