Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки, ректора Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки Коцана ІгоряЯрославовича про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 березня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки (далі - СНУ ім. Лесі Українки), ректора СНУ ім. Лесі Українки Коцана І.Я. про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що з вересня 2006 року вона здійснювала науково-педагогічну діяльність в СНУ ім. Лесі Українки. 17 жовтня 2015 року наказом № 147 К/В від 16 жовтня 2015 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України та звільнено з роботи за сумісництвом.

Вважає, що вказане звільнення її з посади доцента кафедри є незаконним та безпідставним. Так, 01 вересня 2015 року наказом № 113-К/В від 31 серпня 2015 року вона була призначена на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права до заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку. 17 вересня 2015 року відповідачем було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад, однак жоден із претендентів в тому числі і вона, не набрав потрібної кількості голосів членів Вченої ради факультету. Оскільки при проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади науково-педагогічного працівника не було подано жодної заяви, жоден претендент не був допущений до конкурсу, жоден з претендентів не набрав більше половини голосів присутніх членів Вченої ради, результати конкурсу не були введені в дію (затверджені) мотивованим рішенням керівника вищого навчального закладу, то конкурс вважається таким, що не відбувся, і його слід було оголосити повторно впродовж одного місяця. Однак, конкурс повторно не оголошувався, повторне голосування по двом кандидатурам, які набрали найбільшу кількість голосів, не проводилося.

Вказує, що 16 жовтня 2015 року у відділі кадрів вона ознайомилася з наказом про звільнення, однак в подальшому продовжила проводити семінарські заняття. Проте, 21 жовтня 2015 року вона не змогла провести семінарське заняття, оскільки прийшла асистент кафедри, а з її слів вона дізналась, що ставка доцента переведена на асистентську ставку, а тому остання виконує її педагогічне навантаження. Дізнавшись, що її педагогічне навантаження виконує інша працівниця, вона пішла отримувати трудову книжку. Водночас, розрахункові кошти їй було видано готівкою 21 жовтня 2015 року, а не у день звільнення. Окрім того, у зв'язку із введенням в дію нового штатного розпису, відповідач СНУ ім. Лесі Українки не ознайомив її із ним, не запропонував іншу посаду.

Оскільки відповідач звільнив ОСОБА_4 без законної на те підстави, позивач просила зобов'язати поновити її на попередній роботі, стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4 671 грн з 18 жовтня 2015 року по момент подання позовної заяви 16 листопада 2015 року, стягнути із відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права Східноєвропейського національного університету імені Лесі України.

Стягнуто з СНУ ім. Л.Українки в користь ОСОБА_4 18 695,55 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 500 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі СНУ ім. Л.Українки просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 2006 року працювала в СНУ ім. Л.Українки на різних посадах. 01 вересня 2010 року призначена на посаду старшого викладача кафедри теорії та історії держави і права за контрактом по 31 серпня 2015 року. З 07 квітня 2014 року ОСОБА_4 переведена на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права із збереженням умов діючого контракту.

31 серпня 2015 року позивач звільнена у зв'язку із закінченням терміну дії контракту за п.8 ст. 36 КЗпП України, а з 01 вересня 2015 року на підставі наказу №113-К/В від 31 серпня 2015 року призначена на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права до заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку.

Згідно наказу № 147-К/В від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звільнена 17 жовтня 2015 року з посади доцента кафедри теорії та історії держави і права у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. ОСОБА_4 є кандидатом юридичних наук зі спеціальності теорія та історія політичних і правових учень.

Наказом ректора № 128-К/В від 16 вересня 2015 року оголошено конкурс на заміщення вакансій, доцента кафедри теорії та історії держави і права, кандидата наук - 4 ставки. ОСОБА_4 була допущена до конкурсу на заміщення вакантної посади.

На засіданні кафедри теорії та історії держави і права від 13 жовтня 2015 року було ухвалено рекомендувати на вченій раді факультету обрати ОСОБА_4 доцентом кафедри терміном на 5 років, що підтверджується витягом протоколу №4 від 13 жовтня 2015 року.

Вчена рада юридичного факультету СНУ ім. Лесі Українки 13 жовтня 2015 року ухвалила за результатами таємного голосування не рекомендувати укладати контракт із ОСОБА_4 на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права на ставку терміном на 5 років за контрактом. (протокол №4).

За результатами таємного голосування було рекомендовано укласти контракти із 3-ма кандидатами на заміщення трьох вакантних посад, та не рекомендовано укладати контракт із 3-ма іншими особами. Одна ставка доцента кафедри теорії та історії держави і права залишилась вакантною і конкурс на цю посаду, повторно не оголошувався, хоча як передбачено п.4.6 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників у СНУ ім. Лесі України, якщо при проведенні конкурсу на відповідну посаду не було подано жодної заяви або жоден із претендентів не набрав більше як 50% голосів присутніх членів вченої ради, конкурс вважають таким, що не відбувся і оголошується повторно.

15 жовтня 2015 року деканом юридичного факультету подано на ім'я проректора з науково-педагогічної і навчальної роботи та рекрутації СНУ ім. Л.України службове подання про переведення ставки доцента кафедри теорії та історії держави і права в ставку асистента. На підставі наказу ректора №150-К/В від 19 жовтня 2015 року затверджено штатний розпис професорсько-викладацького складу кафедри, яким встановлено 9,75 ставок доцентів, на які уже призначені науково-педагогічні працівники.

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що підстав для звільнення ОСОБА_4 у зв'язку із закінченням строку дії договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України не було, оскільки подія визначена в строковому договорі не відбулася, тобто заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку шляхом проведення конкурсу на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права не проведено внаслідок скорочення посади в штаті кафедри, що є іншою підставою для звільнення працівника з роботи.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова