У Х В А Л А

06 липня 2016 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись із заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, Іллічівський відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про зняття арешту з майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

06 липня 2016 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області із зазначеної заявою, в якій просив винести ухвалу та зняти арешт на все майно ОСОБА_2 та скасувати заборону на відчуження будь-якого майна, що належить боржнику в межах боргу, накладений та оголошений відповідно на підставі постанови державного виконавця Іллічівського районного ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області від 06.04.2016 року в межах виконавчого провадження за виконавчим листом №264/2953/15-ц, виданого 02.11.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області. Заява обґрунтована тим, що на виконанні Іллічівського ВДВС м.Маріуполя знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів. В рамках даного провадження з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. Не оскаржує правомірність накладення такого арешту. Однак на сьогоднішній день заборгованість по аліментам відсутня, тому, посилаючись на частину 3, 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», вказує, що за відсутності порушення державним виконавцем порядку накладення арешту, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_2, вважаю, що вона підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав особи здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні. Крім того розділом VІ ЦПК України передбачено процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), серед яких відсутнє подібне питання, з яким звернувся ОСОБА_2 Отже діюче процесуальне законодавство передбачає три основні способи та розділи в межах яких може бути подано звернення особи: позовне провадження; в рамках судового контролю за виконанням судового рішення (розділ VІІ ЦПК) та в межах вирішення процесуальних питань, повязаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших орачів (посадових осіб) (розділ VІ ЦПК України).

З огляду на зміст та форму заяви ОСОБА_2 про зняття арешту дана заява подана в рамках вирішення процесуальних питань, повязаних з виконанням судових рішень у цивільних справах. Натомість в обґрунтування заяви робиться посилання на те, що у звязку з відсутністю боргу перед стягувачем ОСОБА_3 по сплаті аліментів, накладення арешту на все майно, що належить йому, порушує його права, як власника, захист яких передбачено матеріальними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом зняття з нього арешту та визнання права власності на це майно.

Згідно ч. 5 ст. 60 цього Закону у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності з розясненнями, викладеними у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №4 « Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно.

Виходячи з наведених норм права та змісту заявлених вимог, суд вважає, що оскільки позивач посилається на те, що накладені державним виконавцем, в інтересах ОСОБА_3, арешт та заборона відчуження майна порушують його право власності і не заявляє про неправомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту на його майно, звільнити яке від обтяження можливо тільки за рішенням суду, вимоги його є приватноправовими та не можуть розглядатися в рамках вирішення процесуальних питань по цивільній справі №264/2952/15-ц. Тому подібні вимоги мають розглядати в межах іншого позовного провадження із дотримання відповідних норм ЦПК України.

За таких обставин заява ОСОБА_2 про зняття арешту з майна з боржника підлягає поверненню заявнику, з одночасним розясненням права на звернення до суду із позовною заявою.

На підставі вищевикладеного суддя

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, Іллічівський відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про зняття арешту з майна боржника повернути заявнику, розяснивши, що для вирішення даних спірних правових відносин він має право звернутися із позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1