АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/4282/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання договорів іпотеки недійсними.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання договорів іпотеки недійсними, в якому просила визнати недійсними іпотечний договір № 800000346-И від 11.06.2007 року та № 800000347-И від 11.06.2007р., посвідчені Александренко Е.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

На обґрунтування своїх вимог вказала, що 11.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 800000346 на суму 194 638 доларів США та кредитний договір № 800000347 на суму 34 000 доларів США на власні потреби без обмежень.

В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено іпотечні договори № 800000346-И та № 800000347-И від 11.06.2007 року, які посвідчені приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Александренко Е.Д., зареєстровані в реєстрі за № 1549 та № 1551.

ОСОБА_1 вказала, що в іпотечних договорах відсутні істотні умови, такі як опис предмета іпотеки, зокрема, в іпотечному договорі міститься опис предмета іпотеки, що складається з двох окремих квартир (за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв.м. та за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 50,60 кв.м. відповідно) по дві кімнати кожна, в той час, як на момент укладання угод іпотеки ці квартири були об'єднані в одну, що підтверджується договором № 11/0606 централізованої охорони майна, що знаходиться в жилих приміщеннях громадян від 01.03.2006 року, укладеного між позивачем та ДЗАТ «Охорона-Компекс».

З огляду на те, що дата укладання договору на охорону майна є ранішою за дату укладання спірних договорів, опис іпотеки не відповідає дійсності і відповідно є недостатнім для укладання договорів іпотеки. Невідповідність опису предмета іпотеки дійсному стану речей підтверджується також і висновком експерта Українсько-Німецького підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «РЕМ» від 06.01.2015 року відповідно до якого предмет іпотеки складає одну квартиру, яка складається з 5 кімнат загальною площею 146,9 кв.м., за візуальним станом квартири ремонтні роботи проводились не менше 10 років тому. З огляду на що, на момент взяття житлового приміщення в іпотеку воно вже становило не два окремі приміщення, а одне і було не достатнім для ідентифікації, а тому при укладанні договорів сторонами було порушено положення ст. 18 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання договорів іпотеки недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказавши, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.06.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитні договори №800000346 та № 800000347 за умовами яких позивачка отримала грошові кошти у розмірі 194 638,00 дол. США та 34 000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами від 11.06.2007 року сторонами було укладено договори іпотеки №800000346-И та №800000347-И.

Згідно іпотечних договорів № 800000346-И та № 800000347-И позивачка передала банку в іпотеку належну їх на праві власності квартиру, яка складається з 2-х кімнат загальною площею 55,00 кв.м. та жилою площею 31,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, що складається з 2-х кімнат загальною площею 50,60 кв.м. та жилою площею 29,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладанні договорів іпотеки було визначено предмет іпотеки, опис якого є придатним до ідентифікації.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція України про зобов'язання привести приміщення в попередній стан.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року в задоволенні даного позову відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015 року рішення суду першої інстанції від 14.01.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Визнано незаконними дії ОСОБА_1 щодо перепланування квартир АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок повернути приміщення квартир АДРЕСА_1 до попереднього стану, який існував станом на 11.10.2007 року згідно технічних характеристик квартир.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка, уклавши договори кредиту та договори іпотеки, виразила своє волевиявлення на отримання кредиту саме в цьому банку ПАТ «Альфа-Банк», саме на таких умовах, що свідчить про те, що ОСОБА_1 погоджувалася з такими умовами договору.

Окрім цього, протягом дії кредитного договору позивачка не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої до підписання редакції кредитного договору, за роз'ясненням положень, які позивачці були не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджувалась зі всіма умовами, а тому не скористалася правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»

З огляду на що, неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності та враховуючи, що обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження,колегія суддів вважає, що позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, то під час розгляду справи в межах доводів апеляційної скарги, такі порушення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді