Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління капітального будівництва Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград», третя особа - Одеська міська рада, про визнання інвестиційних прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2005 року між ними та товариством з обмеженою відповідальністю «Златоград» (далі - ТОВ «Златоград») було укладено інвестиційний договір № 07/10 (Б) ИМ, п. 1.1. якого передбачено, що інвестор здійснює внесок інвестицій у вигляді власних (позичених) грошових коштів, а підприємство здійснює будівництво житлового комплексу АДРЕСА_1. Пунктом 1.2 визначено, що індивідуальним об'єктом інвестування є двокімнатна квартира, будівельний № 1, на 20-му загальному, 17-му житловому поверсі (отм. 60,00 м) 24-х поверхового будинку, 2-ї черги, загальною площею 89,10 кв. м.

Відповідно до п. 1 додатку від 7 жовтня 2005 року до інвестиційного договору № 07/10 (Б) ИМ, сума договору інвестування на момент його укладення складає 49 005 доларів США, що еквівалентно 247 475 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 403 від 7 жовтня 2005 року, вони сплатили 126 588 грн за договором інвестування.

Разом із цим 7 квітня 2009 року між ними та ТОВ «Златоград» було укладено додаткову угоду № 2 до інвестиційного договору № 07/10 (Б) ИМ, у п. 1.2 якої передбачено, що індивідуальним об'єктом інвестування є однокімнатна квартира житлового комплексу АДРЕСА_1, будівельний № 4, на 15-му загальному, 12-му житловому поверсі (отм. 45 м), 18-ти поверхового будинку, корпус «В», загальною площею 54,01 кв. м.

Сума договору інвестування згідно додатку № 2 до інвестиційного договору від 7 жовтня 2005 року № 07/10 (Б) ИМ становить 29 705,50 доларів США, що еквівалентно 150 013 грн.

Позивачі зазначали, що початок будівництва був запланований на листопад 2005 року, а завершення будівництва об'єкту на грудень 2008 року. Однак об'єкт будівництва, на якому розташований об'єкт інвестування в експлуатацію не введений, за дев'ять років проведено лише розселення мешканців житлових будинків, які підлягають знесенню, відключено старі інженерні мережі та комунікації, здійснено проведення нових інженерних мереж та зроблено котлован.

Позивачі вважали, що вказаний факт порушує їхні права як добросовісних інвесторів, оскільки договір інвестування не виконано.

Позивачі також зазначали, що 6 серпня 2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ « Златоград» було укладено інвестиційно-підрядний договір, відповідно до умов якого Управління капітального будівництва Одеської міської ради є замовником будівництва житлового комплексу «Золоте Руно». Таким чином, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, як замовник будівництва, має відносини до будівництва зазначеного житлового комплексу. Однак рішенням Одеської міської ради від 9 квітня 2009 року за згодою сторін розірвано договір оренди на земельну ділянку об'єкту інвестування, в зв'язку з чим позивачі вважали, що Управління капітального будівництва Одеської міської ради відібрало у них та інших інвесторів об'єкт інвестування, чим зупинили реалізацію їх інвестиційних прав на отримання житла, що суперечить ст. 21 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

У зв'язку з цим ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили визнати їхні інвестиційні права, інвестиціями 50 % кожної, на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири, будівельний № 4, на 15-му загальному, 12-му житловому поверсі (отм. 45 м), 18-ти поверхового будинку, корпус «В», загальною площею 54,01 кв. м. в житловому комплексі АДРЕСА_1, відповідно до інвестиційного договору № 07/10 (Б) ИМ, укладеного 7 жовтня 2005 року між ними та ТОВ «Златоград».

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що між сторонами не існує спору щодо інвестиційних прав позивачів, оскільки такі права передбачені інвестиційним договором від 7 жовтня 2005 року № 07/10 (Б) ИМ та додатковою угодою до зазначеного договору від 7 жовтня 2005 року, змінами і доповненнями до договору інвестування від 7 квітня 2009 року, укладеними між ТОВ «Златоград» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, які ніким не оскаржуються. Разом із цим суди прийняли до уваги те, що зміст вищезазначеного інвестиційного договору ніким не оскаржується, не суперечить вимогам закону, а тому всі ці обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: