Справа № 372/4278/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1026/16 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 49 09.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.

за участю секретаря Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 605 грн. щомісячно, однак відповідач їх не сплачує вчасно, крім того в даний час син відвідує школу, подорожчав рівень життя, одяг, комунальні послуги і тому визначена судом в жовтні 2013 року сума аліментів є недостатньою на утримання дитини.

Просила суд, змінити розмір стягуваних аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн., а також стягнути заборгованість по сплаті аліментів та пеню.

З урахуванням уточнень позивачка просила збільшити розмір аліментів до 2500 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року, позов задоволено частково та збільшено розмір аліментів встановлених рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1455 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2015 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів з 03.09.2013 року по 03.09.2014 року в сумі 7260 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 03.09.2013 року по 03.09.2014 року в сумі 14178 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 14178 грн. В іншій частині апелянт з рішенням суду першої інстанції погодився.

В доповненні до апеляційної скарги апелянт просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року не лише в частині пені за прострочення сплати аліментів в сумі 14178 грн., а й в частині заборгованості в сумі 7260 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 01 березня 2003 року він уклав шлюб з позивачкою, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_4

Шлюб між сторонами було розірвано 26 липня 2010 року.

Зазначає, що він був засуджений Обухівським районним судом Київської області і з 20 травня 2011 року по 18 червня 2014 року перебував у Сумській виправній колонії №116.

Позивачка в той час коли відповідач перебував в місцях позбавлення волі, подала позов до суду про стягнення аліментів на утримання сина. Перебуваючи у виправній колонії відповідач не працював, оскільки роботи не було і жодних коштів він не отримував.

Про стягнення аліментів відповідач дізнався при звільнені з місць позбавлення волі, і одразу ж по приїзді на своє місце проживання працевлаштувався та став сплачувати позивачці кошти відповідно до рішення суду по 605 грн.

Зазначає, що за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів в той час коли він перебував в місцях позбавлення волі, а тому з такою заборгованістю не погоджується, оскільки вона утворилася не по його вині.

Посилається також на те, що його повний дохід на сьогоднішній день становить 1800 грн., однак погодився сплачувати кошти в сумі прожиткового мінімуму на дитину певного віку.

Доповнюючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував, що суд першої інстанції стягнув з нього заборгованість в сумі 7260 грн. неправомірно, оскільки відповідно до довідки ДВС за ним рахується заборгованість в сумі 4484,24 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Згідно рішення Обухівського районного суду від 14 жовтня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 605 грн. щомісячно починаючи з 03 вересня 2013 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як батько дитини в добровільному порядку регулярно не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому підлягають стягненню кошти в твердій грошовій сумі з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», оскільки відповідач має нерегулярний мінливий заробіток та спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину.

Крім цього, згідно наявного розрахунку заборгованість з виплати аліментів та неустойка (пеня) по аліментам за період з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року складає 7260 грн. та відповідно 138512,55 грн.

З висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1455 грн. щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року до повноліття дитини, колегія суддів погоджується оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

По справі встановлено, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_4 в розмірі 605 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

За правилами ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до довідки, виданої Благодійним фондом м. Києва та Київської області «Все людям», ОСОБА_2 працює у зазначеному фонді на посаді вантажника та отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 1800 грн.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 грн.

Зазначену суму суд першої інстанції стягнув з відповідача, з чим останній погодився та не оскаржував рішення в цій частині, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року в частині збільшення розміру аліментів - без змін.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення по сплаті аліментів за період з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року, оскільки висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року встановлено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до довідки про звільнення серії СУМ №08173 Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області вбачається, що ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної пенітенціарної служби України з 20 травня 2011 року по 18 червня 2014 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів за період з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року, яку суд першої інстанції стягнув з відповідача у розмірі 14178 грн. утворилась з незалежних від нього причин, в період перебування відповідача в місцях позбавлення волі.

Крім цього, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 01 березня 2016 року ВП 44393247, заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу №2-1503/13 від 17 січня 2014 року про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 становить 4484,24 грн.

Таким чином, належними та допустимими доказами по справі встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 4484,24 грн., а не 7260 грн., які суд першої інстанції стягнув з відповідача, необґрунтовано.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення заборгованості по аліментах підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягненню підлягає заборгованість по аліментах у розмірі 4484,24 грн. У стягненні пені за прострочення сплати аліментів необхідно відмовити.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення заборгованості по аліментах скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року у розмірі 4484 гривні 24 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий __________ О.М. Данілов

Судді __________ М.В. Мережко

__________ С.В. Лівінський