Справа № 645/856/16-ц
Провадження № 2/645/1102/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,

до ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради;

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

за участю прокурора прокуратури Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області ОСОБА_5

про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради; Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований у м. Харкові по вул. Родникова, 94, укладений 22 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, та застосувати наслідки недійсності даного правочину.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував ти, що З 2003 року він проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_6. 27 травня 2005 року за спільні кошти вони придбали у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. 03 березня 2008 року у них народилась дочка ОСОБА_2, яка з часу народження мешкала за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. Позивач наголосив, що 22 вересня 2011 року він уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, проте наміру продавати житловий будинок він не мав, а лише мав намір позичити грошові кошти, однак на вимогу чоловіка ОСОБА_3 був вимушений укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку. Укладений між сторонами договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 без надання дозволу органу опіки та піклування на його укладення, чим порушені права неповнолітньої дитини ОСОБА_1 ОСОБА_2. В звязку з чим ОСОБА_1 вважає вказаний договір недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та посилались як на доказ, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року, яким встановлений факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2008 року (справа № 645/5678/14-ц, провадження № 2/645/1904/14). Також ОСОБА_1 не заперечував, що він стверджував під час укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, що неповнолітні діти не мешкають та не зареєстровані в житловому будинку № 94 по вул. Родникова в м. Харкові та при укладенні цього договору прав та законних інтересів неповнолітніх осіб порушено не буде.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно 22 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94. Вказаний будинок ОСОБА_1 продавав у звязку з необхідністю повернути борг, який в нього виник за договором позики. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, яка вже посвідчувала правочини, які раніше укладались ОСОБА_1 Представник стверджує, що позивачем були надані приватному нотаріусу документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу. При посвідченні вказаного договору саме ОСОБА_1 власноручно були подані заяви про те, що під час укладення вказаного договору не порушуються права неповнолітніх осіб, таке ж твердження міститься і в п. 5 оскаржуваного договору. Крім того, під час укладення договору приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_4 була надана прибудинкова книга, відповідно до якої станом на час укладення договору в домоволодінні були зареєстровані лише ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_9. Відповідно до п. 5 договору від 22 вересня 2011 року ОСОБА_1 зобовязувався в строк до 22 жовтня 2011 року звільнити будинок та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб. Проте вказані умови договору з боку ОСОБА_1 були порушені, в звязку з чим ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 та осіб, які були зареєстровані та мешкали в житловому будинку. Після отримання копії позовної заяви ОСОБА_1 та члени його родини стали звертатися до суду з позовними заявами про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Також, представник відповідача пояснила, що в липні 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 був укладений договір позики та іпотечний договір, предметом якого був житловий будинок з надвірними будівлями № 94 по вул. Родникова в м. Харкові. Вказані договори посвідчувались приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 В грудні 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 був укладений договір позики та іпотечний договір, предметом яких був житловий будинок з надвірними будівлями № 94 по вул. Родникова в м. Харкові. Вказані договори посвідчувались приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, та під час посвідчення всіх вказаних договорів, ОСОБА_1 власноручно складав та надавав заяви про те, що майно належить йому на праві особистої власності, на момент придбання цього майна він не перебував ані в зареєстрованому шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах, також ОСОБА_1 письмово підтвердив, що неповнолітні особи в спірному домоволодінні не мешкають та не зареєстровані.

Крім того, представник ОСОБА_8 також наголосила, що аналогічний позов вже розглядався Фрунзенським районним судом м. Харкова та рішенням суду від 08 травня 2014 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6, яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, у визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 22 вересня 2011 року. Проте ОСОБА_1 звернувся до суду з аналогічним позовом з тих же підстав.

Також, представник відповідача звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що з даним позовом він звернувся до суду лише у лютому 2016 року, а договір, який він просить суд визнати недійсним, був укладений між сторонами 22.09.2011 року. В обґрунтування вказаної заяви представник наголосила, що позивач особисто був присутній при укладенні та нотаріальному посвідченні вказаного договору, протягом пяти років приймав участь в якості відповідача та позивача в інших цивільних справах стосовно цього ж договору купівлі-продажу, був відповідачем по справі за позовом ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих самих підстав, тому на думку представника відповідача, ним пропущений встановлений законом строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 та її представник за довіреністю ОСОБА_13 у судове засідання не зявились, 26.07.2016 року від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В ході розгляду справи представник ОСОБА_13 позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1 власноручно підписав заяви про те, що майно належить йому на праві особистої власності, на момент придбання цього майна він не перебував ані в зареєстрованому шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах, також ОСОБА_1 письмово підтвердив, що неповнолітні особи в спірному домоволодінні не мешкають та не зареєстровані. Також представник пояснив, що ОСОБА_1 мав достатньо часу для ознайомлення з текстом договору та йому були розяснені наслідки укладення цього договору. Крім того, ОСОБА_1 була надана нотаріусу довідка КП БТІ, з якої вбачається, що ця довідка отримана ним для укладення договору купівлі-продажу, а не іншого правочину. Також, представник третьої особи у письмових поясненнях від 26.07.2016 року наголосив, що при посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2011 року р. № 3269 ОСОБА_1 приватному нотаріусу надавались: паспорт серії МН № 978985, виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 19.03.2008 року, в якому були відсутні відмітки щодо укладення шлюбу або наявності дітей, домова книга на майно, згідно з якою за адресою предмету правочину були зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, заява щодо відсутності будь-яких прав на майно малолітніх, або неповнолітніх дітей.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменті Праці та соціальної політики Харківської міської Ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву представника третьої особи за довіреністю ОСОБА_14 про розгляд справи за її відсутності. В ході розгляду справи представник ОСОБА_14 позов підтримала та вказала, що батьки дитини ОСОБА_2 повинні були отримати дозвіл на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № 94 по вул. Родникова в м. Харкові. У письмових поясненнях, які надійшли до суду 25.07.2016 року, представник, зокрема, наголосила, що дозвіл органу опіки та піклування необхідний і у разі, коли у дітей є лише право користування нерухомим майном, наприклад, дитина постійно проживає та зареєстрована у житловому приміщенні. Документом, за яким встановлюється склад сімї, може бути довідка Ф-3, що видається житлово-експлуатаційною організацією. Представник вважала, що оскільки під час укладення договору купівлі-продажу нотаріусом не було витребувано довідки про склад сімї ОСОБА_1, було грубо порушено порядок оформлення договору купівлі-продажу. Також, вказала, що оскільки дитина з народження мешкає разом з батьками за вищевказаною адресою, місце проживання не змінювала, за іншою адресою зареєстрована не була, іншого житла у користуванні чи власності не має, укладення будь-якої угоди без дозволу органу опіки і піклування є порушенням чинного законодавства в частині порядку укладення угоди, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Прокурор Осадча Л.О. у судовому засіданні вказала, що хоча прокурор і вступив у справу з метою забезпечення представництва інтересів малолітньої ОСОБА_2, проте прокурор не підтримує позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та покладається на розсуд суду під час ухвалення рішення у цій справі. Крім того, прокурор просила врахувати, що позивач навмисно приховав факт існування у нього малолітньої дитини під час укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку та просила суд постановити окрему ухвалу за даним фактом з метою вжиття заходів, спрямованих на проведення перевірки правомірності дій батька малолітньої дитини під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третіх осіб, а також думку прокурора, допитавши свідків, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був власником житлового будинку з надвірними будівлями № 94 по вул. Родникова в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу р. № 4562 від 27.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15 (а.с. 29).

03 березня 2008 році у ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 118298 від 15.04.2008 року (а.с. 17).

22 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 94, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, р.№ 3269 (а.с. 28).

Відповідно до п. 4 вказаного договору, за домовленістю сторін продаж вчинено сторонами за суму еквівалентну 26000 доларів США, що в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 207220 грн.

Згідно з п. 5 вказаного договору, ОСОБА_1 (Продавець) стверджував, що внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких Продавець зобовязаний утримувати за законом чи договором; а також що неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання у відчужуваному майні, немає.

Крім того, судом встановлено, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, що під час укладення договору ОСОБА_1 письмово підтвердив, що майно належить йому на праві особистої власності, на момент придбання цього майна він не перебував ані в зареєстрованому шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах, неповнолітні особи в спірному домоволодінні не мешкають та не зареєстровані.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/10739/13-ц за позовом ОСОБА_6, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменті Праці та соціальної політики Харківської міської Ради про визнання договору недійсним, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.07.2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Слід зазначити, що підстави, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог, вже були предметом судового розгляду вказаної цивільної справи 645/10739/13-ц, та відмовляючи ОСОБА_6, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, у задоволенні позовних вимог, Фрунзенський районний суд м. Харкова, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з положень статей 10, 11, 60 ЦПК України, статей 203, 215 ЦК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних осіб» з врахуванням правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року № 6-44 цс11 та тих обставин, що матеріали справи не містять доказів про те, що неповнолітня дитина була зареєстрована чи проживала у спірному будинку саме на момент укладання оспорюваного правочину, тоді як захист прав дітей на право користування жилим приміщенням відбувається на стадії укладання договорів щодо розпорядження майном, яким можуть бути порушені їхні права.

Ухвалюючи вказане рішення у справі № 645/10739/13-ц, суд виходив з того, що згідно з ксерокопією паспорту № МН 978985 на імя ОСОБА_1, та з врахуванням інших доказів, які містяться у матеріалах справах, а саме: копії форми А і В (без зазначення дати реєстрації дитини); домової книги для прописки громадян проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно з якою з 22 вересня 2005 року в будинку були зареєстровані лише ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_9; заяви ОСОБА_1 про відсутність будь-яких прав малолітніх дітей на будинок; довідки про склад сімї; відповіді Фрунзенського РВ у м. Харкові за № 23/1325 від 19.04.2014 року, - донька позивачки ОСОБА_6 була зареєстрована у будинку після укладання оспорюваного договору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судом рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини.

Не надано таких доказів і позивачем ОСОБА_1 в ході розгляду даної цивільної справи.

Крім того, суд приймає до уваги пояснення позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 06.06.2016 року стосовного навмисного приховування факту існування у нього малолітньої дитини під час укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Позивач вказав, що він не планував продавати будинок, а мав намір отримати у позику грошові кошти, а укладений між сторонами договір був фіктивним, та він був впевнений, що його з будинку ніхто не зможе виселити, оскільки він має малолітню дитину.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду, що вона з 2003 року проживає однією сімєю з позивачем. У 2008 році вони придбали житловий будинок по вул. Родниковій, 94 у м. Харкові. У 2008 році у них народилась дитина ОСОБА_2, яка з народження проживала за вказаною адресою. Свідок стверджує, що у 2011 році їй стало відомо, що ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу вказаного будинку, проте він фактично не мав наміру продавати будинок, а мав намір отримати грошові кошти від гр. ОСОБА_16. Свідок стверджує, що їй не було відомо про те, що ОСОБА_1 надавав нотаріусу заяви про те, що він не перебуває у шлюбних відносинах, а також, що внаслідок продажу будинку не буде порушено прав та законних інтересів малолітніх дітей.

Суд приймає до уваги, що свідок ОСОБА_6 проживає з позивачем однією сімєю та може мати особисту зацікавленість у сприятливому для позивача результаті розгляду даної цивільної справи. Крім того, свідок наголосила, що на час народження її дитини ОСОБА_2, вона була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, та після продажу належної їй 1/2 частини будинку у м. Чугуїв, у 2009 році вона була знята з реєстрації у м. Чугуїв.

Згідно з паспортом громадянина України серії СТ 024373, ОСОБА_6 з 11.01.2002 року була зареєстрована за адресою: Харківська область, м Чугуїв, вул. Чехова, 31, та знята з реєстраційного обліку 16.12.2009 року.

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_17, яка є дільничною медичною сестрою у Міській дитячій поліклініці № 15, повідомила суду, що дитина ОСОБА_2 перебуває на обліку у вказаній медичній установі з народження і до цього часу.

Свідком надано для огляду у судовому засіданні медичну картку дитини ОСОБА_2, в якій містяться ксерокопії паспортів її батьків.

Позивач наголосив, що вказані копії паспортів були долучені саме на час заведення медичної картки дитини, та у його паспорті міститься відмітка про народження дитини.

Суд критично оцінює посилання позивача на вказані обставини, та приймає до уваги те, що за твердженням свідка ОСОБА_17 до 2014 року батьки мали змогу отримувати медичні картки своїх дітей на руки, тому встановити коли саме ксерокопія паспорта позивача з відміткою про народження дитини була вклеєна до цієї медичної картки неможливо.

Крім того, суд приймає до уваги, що в ході розгляду цивільної справи № 645/10739/13-ц, приватним нотаріусом ОСОБА_11 суду була надана повна ксерокопія паспорта № МН 978985 на імя ОСОБА_1, яка була залучена до матеріалів нотаріальної справи при посвідченні приватним нотаріусом 21 липня 2010 року договорів позики грошей та іпотеки, укладених між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, де на сторінці № 8 відсутній запис про дитину.

Вказані обставини також були досліджені в ході розгляду цивільної справи № 645/10739/13-ц, та додаткового доказування не потребують.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Відповідно до частин другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що є предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Судом встановлено, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_1, що він не визнавав право проживання дитини в жилому приміщенні та взагалі вказав на відсутність у нього малолітніх та неповнолітніх дітей, про що повідомив приватного нотаріуса ОСОБА_18 під час укладення спірного договору купівлі-продажу будинку № 94 по вул. Родниковій у м. Харкові.

Крім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована чи проживала у спірному будинку саме на момент укладання оспорюваного правочину.

З урахуваннями наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Представником відповідача ОСОБА_8 подана заява про застосування позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З урахуванням викладеного, та зважаючи, що у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан відмовлено за його безпідставністю, суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради; Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Федорова