Справа № 177/1885/14-ц
Провадження № 2/177/10/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2016 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

16.06.2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, та уточнивши його 15.11.2014 року (а.с.124-129), вказав в обґрунтування позовних вимог, що 08.05.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 59 500,00 доларів США, який зобовязався повернути у повному обсязі в строк до 07.05.2029 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

Банк виконав свої зобовязання по кредитному договору, надавши кредит в повному обсязі.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором 08.05.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №0-И, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Широке, вул. Садова, 150.

08.12.2011 року ПАТ «УКРСИББАНК» відступило свої права вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

У порушення умов Кредитного договору позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 92 842,99 дол. США, що станом на 05.05.2014 року є еквівалентом 1 058 410,08 грн.

За таких обставин у іпотекодержателя виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

У відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 28.04.2014 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором з попередженням, що у випадку невиконання вимоги Позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки, однак вимога позивача не виконана.

Позивач в позові просить:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 08.05.2018 року у розмірі 92842,99 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 05.05.2014 року складає 1058410,08 грн. перед ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями під №150, який розташований по вул. Садовій в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області шляхом набуття іпотекодержателю ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» вказаного предмета іпотеки у власність;

- визнати за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на вказане нерухоме майно;

- виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобовязати ОСОБА_3 передати ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують обєкт нерухомості (технічний паспорт на будинок) та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснила, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» придбала у ПАТ «УКРСИББАНК» право вимоги по кредитному договору укладеному з ОСОБА_3 08.05.2008 року і як новий кредитор має право в рахунок погашення заборгованості за договором звернути стягнення на предмет іпотеки, який був переданий АКІБ «УКРСИББАНК» в забезпечення виконання умов кредитного договору. При цьому загальний розмір заборгованості по кредитному договору становить 92842,99 дол. США., з яких кредитна заборгованість 57978,81 дол. США, заборгованість по відсоткам за сплату кредиту 34864,18 дол. США. Позичальник будь-яких платежів на користь нового кредитора не здійснював. Тому позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 правом на участь в судовому засіданні не скористався, його представник за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В запереченнях проти позову підтвердила факт укладення її довірителем кредитного договору та отримання ним кредиту в розмірі 59500,00 доларів США. До лютого 2009 року ОСОБА_3 виконував свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, однак підвищення курсу долара США призвело до неможливості виконувати зобовязання вчасно та в повному обсязі. Ця обставина виникла не з вини відповідача, поза його волею, її не можливо було передбачити чи уникнути при укладенні договору. Вказує, що позивач не довів належним чином його право вимоги за кредитним договором. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набув тільки право вимоги кредитної заборгованості в сумі 655 765,77 грн., яку передав ПАТ «Укрсиббанк», а не на предмет іпотеки. В той же час 18.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу з ОСОБА_3 стягнута сума заборгованості за вказаним кредитним договором, а 14.09.2011 року, згідно виписки по кредитному договору, ПАТ «УКРСИББАНК»" списав за рахунок спеціальних резервів заборгованість за кредитом ОСОБА_3 Отже, представник відповідача зазначає, що будь-яка заборгованість перед ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» у відповідача ОСОБА_3 відсутня, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання, не зявилися, від кожного з них надійшла заява, згідно якої вони просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги не визнали (а.с. 138,141).

Третя особа ОСОБА_6 також правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала (а.с. 217).

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, які містяться в письмових матеріалах справи, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено, що 08.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с. 147-150) та відповідачем ОСОБА_3 (далі Позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.7-13), відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 59 500,00 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в договорі ( п.1.1 договору).

Цільове призначення (мета) кредиту визначена в п. 1.4 Договору, в якому зазначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме придбання нерухомості.

Згідно п. 1.2.2. позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно Додатку 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 07.05.2029 року.

Плата за користування кредитними коштами встановлена в розділі 1.3 1 Договору та процентна ставка протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 0-И від 08.05.2008 року (а.с.31-34), відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку іпотекодержателю - Банку нерухоме майно (далі предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Широке, вул. Садова, буд. 150.

Предмет іпотеки складається з житлового будинку А-2, житловою площею 71,1 кв.м, загальною площею 223,3 кв.м., цегляного сараю Б, цегляного сараю В, залізобетонного басейну Г, вимощення І, огорожі 1, цегляної вбиральні Д, та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і земельною ділянкою, посвідченого 08 травня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 08.05.2008 року в реєстрову книгу № 33-323 під реєстровим № 11765 (а.с. 37-38,39).

Пунктом 1.2 Договору іпотеки сторони домовилися про ринкову вартість предмету іпотеки, яка становить 353 500,00 грн.

Судом встановлено та це не оспорювалося відповідачем ОСОБА_3, що позивач свій обовязок по наданню ОСОБА_3 кредитних коштів за договором № 0 від 08.05.2008 року, в сумі 59500,00 доларів США виконав в повному обсязі (а.с.30).

Однак, відповідач усупереч умовам даного кредитного договору та нормам закону взятих на себе зобовязань належним чином не виконував, кредитні платежі сплачував не в повному обсязі та несвоєчасно, в звязку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.04.2011 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14.02.2011 року в сумі 613 569, 59 грн., судові витрати: судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн. (а.с. 211).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно п. 2.1 якого з урахувань положень цього Договору та відповідно до них, Продавець цим погоджується продати (відступити) Права вимоги за кредитами та передати їх ОСОБА_9, а Покупець цим погоджується придбати Права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити Ціну купівлі. Згідно п. 2.3 вказаного Договору, права вимоги за кредитами переходять від Продавця до ОСОБА_9, та, з урахуванням інших зобовязань Продавця та ОСОБА_9, викладених у цьому Договорі, зобовязання Продавця передати Права вимоги за кредитами ОСОБА_9 є виконаним з моменту підписання Продавцем та ОСОБА_9 приймання-передачі прав вимоги за кредитами на дату звернення (а.с.47-48).

Як вбачається з акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, який складений 28.02.2012 року, Продавець передав, а Покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №0 та договором іпотеки 0-И (а.с. 46).

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 08.05.2008 року № 0, позичальником згідно якого є ОСОБА_3. Фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання на момент відступлення права вимоги, а саме на 16.12.2011 року становила у гривневому еквіваленті 655 765,77 грн. (а.с.85).

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається (статті 525, 526 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України).

За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

До окремого виду застави закон відносить іпотеку тобто заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, що також обумовлено пп. 4.1.1. Договору іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема на підставі рішення суду.

З моменту відступлення права вимоги 08.12.2011 року відповідач ОСОБА_3 зобовязання по сплаті кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 05.05.2014 року виникла заборгованість перед ПАТ «Дельта БАНК в сумі 92 842,99 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 57978,81 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 34 864,18 доларів США, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 219-220, 232).

ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» 28.04.2014 року за вихідним № 17552 направило ОСОБА_3 повідомлення про порушення основного зобовязання, згідно якого вимагало у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» виконати порушене зобовязання у тридцяти денний термін та у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки звільнити добровільно житлове приміщення, яке є предметом іпотеки (а.с.40-45)

Установивши, що ОСОБА_3 порушено обов'язки, встановлені кредитним та іпотечним договорами, а вимога банку щодо дострокового виконання відповідачем основного зобов'язання до цього часу залишається без виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 92 842,99 доларів США, у звязку з чим, вони підлягають задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги заперечення сторони відповідача, в яких вказано, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором була списана банком, про що свідчить, на думку представника відповідача, виписка по кредитному договору за період з 08.05.2008 року по 09.02.2012 року (а.с. 96-103).

Вказана обставина спростовується доказами, які свідчать про передачу права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», в яких вказана заборгованість по кредитному договору на 16.12.2014 року в сумі 655 765,77 грн. (а.с.85).

Крім того, представник відповідача вказує на подвійне стягнення за вказаною кредитною заборгованістю, посилаючись на стягнення заборгованості рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2011 року (а.с.211-214).

В той же час відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання вказаного рішення суду. Разом з цим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання взятого на себе грошового зобовязання.

Відповідно до п. 17 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.., ст.. 526, 599 ЦК України.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Як визначено в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Отже, обраний позивачем спосіб задоволення забезпеченою іпотекою вимоги відповідає чинному законодавству та підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_3 допущено порушення кредитних зобовязань за Кредитним договором № 0 від 08.05.2008 року, у звязку з чим, вважає необхідним в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, в загальному розмірі 92 842,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.05.2014 року складає 1058410,08 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 57 978, 81 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 34864,18 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок «А-2», загальною площею 223,30 кв.м., у тому числі жилою площею 71,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: цегляний сарай - Б, цегляний сарай - В, залізобетонний басейн - Г, вимощення - І, огорожа №1, вбиральня - Д, який знаходиться по вул. Садовій під № 150 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, та належить на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер, НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ідентифікаційний код за , шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на вказане домоволодіння за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», ідентифікаційний код за , право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 223,30 кв.м., у тому числі жилою площею 71,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: цегляний сарай - Б, цегляний сарай - В, залізобетонний басейн - Г, вимощення - І, огорожа №1, вбиральня - Д, що знаходяться по вул. Садовій під № 150 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області.

За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, який згідно зі ст. 3607 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що житловий будинок, який є предметом іпотеки був переданий в іпотеку на забезпечення зобовязань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; даний будинок використовується відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5. ОСОБА_4 як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація їх місця проживання за вищевказаною адресою (а.с.70, 104,105); іншого житла у власності ОСОБА_3 немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.10.2014 року (а.с.118-119), а загальна площа будинку складає 223,3 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стосовно вимог позивача про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового будинку, суд вбачає правові підстави для їх відмови, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом (ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку»).

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

За даними виконкому Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 18.09.2014 року (а.с.105), в будинку за адресою вул. Садова, 150, с. Широке, Криворізького району Дніпропетровської області зареєстровані: відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10

Однак, враховуючи, що на даний момент є чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який прийнятий для забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобовязань, а також, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про направленням відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_10 повідомлення про добровільне виселення із житлового будинку, тому суд приходить до висновку про передчасність заявлених вимог про виселення відповідачів та відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позивачу в повному обсязі задоволено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є вимогою майнового характеру, та відмовлено в задоволенні немайнового (про виселення), тому з відповідача на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» підлягають стягненню, лише понесені останнім витрати по оплаті судового збору за майнову вимогу в сумі 3 535,00 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88 ч.1, 174 ч.4, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок «А-2», загальною площею 223,30 кв.м., жилою площею 71,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: цегляний сарай - Б, цегляний сарай - В, залізобетонний басейн - Г, вимощення - І, огорожа №1, вбиральня - Д, який знаходиться по вул. Садовій під № 150 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, та належить на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер, НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ідентифікаційний код за , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 08.05.2008 року, в загальному розмірі 92 842,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.05.2014 року складає 1 058 410,08 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 57 978, 81 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 34 864,18 доларів США,

шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на вказане домоволодіння за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності з передачею Тараном ОСОБА_11 «ДЕЛЬТА БАНК» правовстановлюючих документів на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують обєкт нерухомості (технічний паспорт на будинок) та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», ідентифікаційний код за , право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 223,30 кв.м., жилою площею 71,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: цегляний сарай - Б, цегляний сарай - В, залізобетонний басейн - Г, вимощення - І, огорожа №1, вбиральня - Д, що знаходяться по вул. Садовій під № 150 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ідентифікаційний код за , витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 535 (три тисячі пятсот тридцять пять) грн. 00 коп.

Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на житловий будинок до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: