АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1097/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/645/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 48 ( І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

їх представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи орган опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області , орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3М та ОСОБА_4, треті особи орган опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області , орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, про відібрання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.11.2009 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_2) ОСОБА_6, від якого вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дружина позивача ОСОБА_7 Я.А.09.03.2015 року померла. Після смерті дружини малолітня дитини проживала з позивачем, він не перешкоджав відповідачам - бабі ОСОБА_4 та діду ОСОБА_3 спілкуватися та брати участі у вихованні онуки ОСОБА_7.

Однак, після відвідування відповідачів 21-22 березня 2015 року вони відмовилися відпустити дитину додому та насильно утримують її у себе, тим самим без згоди позивача, змінили місце проживання дитини та створюють позивачу перешкоди в спілкуванні.

З приводу протиправних дій відповідачів, позивач звертався до дільничного інспектора міліції Криворізького РВ, до чергової частини Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відділу опіки та піклування Глеюватськї сільської ради Криворізького району, однак в досудовому порядку повернути дитину йому не вдалося.

Позивач просить суд відібрати малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від баби ОСОБА_4 та діда ОСОБА_3 та повернути йому за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від діда ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 за адресою: вул.. Миру, 14 в с. Глеюватка Криворізького району Дніпропетровської області та повернуто її батьку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Рішення допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог.

Судом не взято до уваги пояснення свідків, які зазначали, що малолітня ОСОБА_7 не бажає жити із батьком, тому що його боїться та вважає його причетним до смерті її матері.

Судом не встановлено причини самогубства померлої матері малолітньої ОСОБА_7. Судом безпідставно відмовлено в призначенні судової психологічної експертизи для встановлення фактичних обставин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 155177 позивач ОСОБА_2 14 листопада 2009 року уклав шлюб з ОСОБА_8, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №873 (а.с.6).

В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 257784 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №610549, ОСОБА_9 померла 09 березня 2015 року (а.с.8). Причиною смерті ОСОБА_9, згідно лікарського свідоцтва про смерть №498 від 10.03.2015 року, є навмисне самоушкодження (а.с. 9).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є бабою та дідом малолітньої ОСОБА_7 з боку матері. Ці обставини визнані сторонами, тому не підлягають доведенню.

20.03.2015 року малолітню ОСОБА_7 відповідачі забрали з дитячого садка та до цього часу вона без дозволу позивача перебуває за місцем проживання відповідачів за адресою: с. Глеюватка Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Миру, 14. Дані обставини підтверджуються довідкою №7 від 15.04.2015 року Комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №272 (а.с. 10) та довідкою Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 15.10.2015 року №808 (а.с. 151).

Згідно висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної у місті ради від 08.07.2015 року, визнано доцільним рекомендувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернути малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батькові ОСОБА_2 для сумісного та постійного проживання. При цьому органом опіки та піклування було встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за адресою: вул. Фігнера, 21. За місцем реєстрації характеризується позитивно, умови для проживання за вищевказаною адресою задовільні: для дитини виділена окрема кімната, яка має все необхідне для гри та відпочинку. ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід, за станом здоровя не має протипоказань щодо спілкування та спільного проживання з малолітньою дитиною (а.с. 61).

Згідно довідки про доходи від 27.07.2015 року №770, виданої ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» позивач ОСОБА_2 працює формувальником ручного формування, його середньомісячний дохід складає 3652,16 грн. (а.с. 60).

Як встановлено в суді апеляційної інстанції позивач ніде на обліку, з приводу захворювання, або наркотичної чи алкогольної залежності не значиться.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції дійшов висновку , що відповідачі без належних правових підстав утримують у себе малолітню ОСОБА_7. Позивач ОСОБА_2, як батько, має переважне право перед іншими родичами на проживання його дитини разом із ним. Доказів причетності позивача до смерті його дружини не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголошене правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного в гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідачів в апеляційній скарзі, що судом не встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме причини самогубства їх доньки та причетність до цього позивача. При визначенні місця проживання малолітньої дитини, не є компетенцією суду встановлення причини смерті доньки відповідачів ОСОБА_9

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі про боязнь малолітньої ОСОБА_7 свого батька, колегія суддів до уваги не приймає,оскільки вплив на свідомість малолітньої дитини мали відповідачі, які негативно відносяться до позивача, звинувачують його у смерті своєї доньки, у яких з березня 2015 року дитина примусово утримується.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 доведені та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року у залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

ОСОБА_10