АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7231/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/1058/16 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л., Негодіна С.В., представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про реальний поділ станції техобслуговування автомобілів-

ВСТАНОВИЛА:

6 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2016року за нею визнано право на 1/2 ідеальну частину приміщення станції техобслуговування автомобілів. При цьому, позивачка зазначила, що спірна будівля перебуває під арештом, який накладено у зв'язку зі стягненням боргу з колишього чоловіка - ОСОБА_4

17 липня 2016 року ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, який проводиться 18 липня 2016 року Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на виконання судового рішення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року зупинено продаж 1/2 частини приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться на АДРЕСА_1, площею 354,3 кв.м. (арешт накладено згідно постанови державного виконавця Другого відділу ДВС ТМУЮ 27 листопада 2013 року), право власності на яку визнано за ОСОБА_3, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.06.2016 року. до набрання судовим рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення заяви про забезпечення позову.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, залишив поза увагою, той факт що рішення на яке послалась заявниця як на підставу задоволення заяви, не набрало законної сили.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 доводи скарги підтримали.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задавольнити.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні."

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує судове рішення про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна, а у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції і Тернопільській області перебуває зведене виконавче переведення №44890464 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 746 232 грн боргу на підставі судового рішення і продаж об'єкта нерухомості в майбутньому утруднить виконання судового рішення про реальний поділ вказаного об'єкта.

Однак з вказаними доводами, суд апеляційної інстанції не може погодитись, оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи, пояснень апелянтів в суді апеляційної інстанції встановлено такі обставини:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року в справі №607/13549/13ц стягненено з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 585 598 грн боргу 3441 грн судового збору, в користь ОСОБА_1 157 193 грн та в дохід держави 1571 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення - 19.05.2014 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

27.11.2013 року державним виконавцем Другого відділу ДВС ТМУЮ, на виконання ухвали Тернопільського міськрайсуду від 27.11.2013 року про забезпечення позову, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника і оголошено заборону на відчуження будівлі: станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходяться на АДРЕСА_2.

З матеріалів справи, пояснень апелянтів встановлено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебувають на даний час справи про реальний поділ об'єкту нерухомості між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про зняття арешту з вказаного об'єкту між цими сторонами, яка зупинена. В апеляційному провадженні перебуває справа про поділ майна подружжя, рішення в якій ухвалено 22.06.2016 року, яке і послужило підставою для обрання оскаржуваного апелянтами засобу забезпечення позову.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 152 ЦПК, позов забезпечується, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" -" Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту."

Отже, законодавець у статті 152 ЦПК в імперативній формі передбачив випадок застосування засобу забезпечення на стадії виконання судового рішення лише в зазначений законодавцем спосіб захисту: позов про зняття арешту.

Оскаржувана ухвала постановлена у справі про реальний поділ майна колишнього подружжя, яке перебуває під обтяженням і вказане обтяження позивачкою у даній справі не оспорюється.

Про потребу обрання визначеного законодавцем способу захисту докладно викладено в:

- п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах"- Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.";

- п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна"- "Відкривши провадження у справі про визнання права власності та/або зняття арешту з майна, суддя відповідно до пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК в порядку забезпечення позову за відповідною заявою може зупинити продаж арештованого майна.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги."

Вказана позиція узгоджується і з позицією, яка викладена в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"-" Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами"

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Оскільки позивачка ОСОБА_3.у вказаній справі не просить звільнити з під арешту майно - станцію технічного обслуговування автомобілів, на АДРЕСА_2, який накладено у зв'язку з виконанням судового рішення про стягнення суми боргу з колишнього чоловіка ОСОБА_4, відповідно не може вважатись обгрунтованим застосування обраного судом першої інстанції способу забезпечення- зупинення продажу 1/2 частини приміщення. Крім цього, судове рішення від 22.06.2016, яким визнано право власності ОСОБА_3, на 1/2 частину приміщення СТО, не є чинним в силу його апеляційного оскарження та перебування на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1- задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: