Справа № 464/7264/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/6506/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 вересня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за послуги з центрального опалення в сумі 20978 гривень 12 копійок, централізованого постачання гарячої води в сумі 1086 гривень 72 копійки та судові витрати зі сплати судового збору - 217 гривень 16 копійок, а всього 22302 гривні. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що при ухваленні рішення суд посилався на норми законодавства, які регламентують порядок відключення від централізованих тепломереж цілого будинку, хоча всі обставини справи стосувалися виключно окремо взятої квартири. Посилається на те, що позивач не надав суду жодних доказів того, що у її квартирі встановлено центральне опалення, а також відсутні докази самовільного відключення квартири відповідачки від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Звертає увагу на те, що нею були подані докази того, що центральне опалення у квартирі не встановлювалось взагалі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 31.12.2004 року відповідачка по справі є власником двокімнатної квартири № 85 загальною площею 55,6 метрів квадратних в багатоквартирному будинку № 85 на проспекті ОСОБА_3 в м. Львові.

У вищезазначеній квартирі ніхто не зареєстрований.

Позивач по справі є виконавцем житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям багатоквартирного будинку, де розташована квартира відповідачки. Зокрема, позивач надає мешканцям вищезазначеного будинку послугу з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води.

З особового рахунку № 085 вбачається, що вартість послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води оплачувалася не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість.

Судом також встановлено, що багатоквартирний будинок № 85 на пр-ті ОСОБА_3 в м. Львові, де розташована квартира відповідачки, обладнаний системою центрального опалення та централізованого постачання гарячої води. Це підтверджується дослідженими в судовому засіданні інвентаризаційною справою на багатоквартирний будинок № 85, довідкою ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 7/05 від 23.09.2015 року, листом ТзОВ «Кремінь» № 14 від 13.04.2016 року та листом ДП «Містопроект» № 256/05-1 від 25.05.2016 року.

Судом першої інстанції досліджено оригінал технічного паспорту на квартиру № 85 в будинку № 85 на пр-кті ОСОБА_3 в м. Львові, що належить відповідачці, в якому зазначено, що квартира відповідачки обладнана автономним опаленням, що також підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Задовольняючи позов, районний суд вірно виходив з того, що відповідачка в порушення встановленого законом порядку та без відповідних на те дозволів відключила квартиру від централізованого опалення, тому в останньої не припинилось зобовязання з оплати послуг з централізованого опалення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів). Таким чином, послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є видами житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з дня здачі будинку в експлуатацію квартира позивачки обладнана автономним опаленням, спростовуються даними ДП «Містопроект» № 256/05-1 від 25.05.2016 року, відповідно до яких і будинок і квартира відповідачки по справі проектувалась з врахуванням наявності системи централізованого тепло- та гарячого водопостачання. (а.с.121-130)

Разом з тим, до апеляційної скарги не додано жодного доказу на підтвердження здачі в експлуатацію будинку № 85 на пр-кті ОСОБА_3 в м. Львові, в якому квартира № 85 обладнана автономним опаленням.

Згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо управління обєктами житлово-комунального господарства, контроль за технічним станом, використанням та утримання обєктів нерухомого майна всіх форм власності покладено на органи місцевого самоврядування. Тому надання дозволу на переобладнання інженерних мереж в житловому будинку, зокрема на переобладнання системи централізованого опалення на індивідуальну належить до компетенції органів місцевого самоврядування.

Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а також Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2006 року з наступними змінами. Зазначений Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг. Можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку в цілому передбачена за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Відповідно до п.п. 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Також, пунктом 29 цих Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Тобто, самовільне відключення приладів опалення не є підставою для зменшення оплати за надані послуги.

Зі згаданих нормативних актів вбачається, що споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але відключення його від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води повинно здійснюватись у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідачка не отримує послуги позивача за власним бажанням, через самовільне відключення приладів опалення і всупереч діючому законодавству, оскільки відповідачка не подала доказів дотримання передбаченого діючим законодавством порядку відключення її квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

В суді першої інстанції представником відповідачки було заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що протягом квітня-липня 2011 року проводилася оплата послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, що підтверджується особовими рахунками. Крім цього, в грудні 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Сихівським районним судом м. Львова 29.12.2012 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, який згодом було скасовано. 12.02.2013 року позивач звертався до суду із позовом про стягнення боргу, який ухвалою суду від 03.11.2014 року залишено без розгляду. В січні 2015 року позивач знов звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, судовий наказ видано 15.01.2015 року та скасовано 06.02.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що в квітні 2011 року позовна давність перервалася та за правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України її перебіг почався заново, а в грудні 2012 року та з січня 2015 року знов перервався видачею судових наказів від 29.12.2012 року та від 15.01.2015 року. Тому стягненню підлягає заборгованість за період з квітня 2008 року до січня 2015 року, яка дорівнює: за послуги з центрального опалення 20978 грн. 12 коп., з централізованого постачання гарячої води 1086 грн. 72 коп. Заборгованість за період з січня 2006 року до квітня 2008 року стягненню не підлягає, оскільки цей період знаходиться поза передбаченими законом строками позовною давністю. Доказів того, що позовна давність про стягнення заборгованості за цей період пропущена з поважних причин, позивачем не надано.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6