У.н. № 415/5976/16-ц
Н.п. № 2-о/415/652/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.16 року Лисичанський міський суд луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Кадіївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій посилається на те, що 13 червня 2016 року помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який проживав за адресою: Україна, АДРЕСА_1. Місце смерті: м. Алчевськ, Луганської області, України. Причина смерті: «рак верхньої долі лівої легені з метастазами в печінку».

09.11.2016 року Кадіївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області відмовив у реєстрації смерті батька, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі , визначеної наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024 . Тому просить встановить факт смерті ОСОБА_2 . Встановлення факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засідання не була присутня, просить розглядати справу без її участі, про що зазначила у заяві.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину нявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що із копії «врачебного свидетельства о смерти № 423» (російською мовою) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, умер 13 июня 2016 года. Причина смерти ««рак верхней доли левого легкого метастазами в печень». Место смерти г. Алчевск Луганская область ( а.с.9). Кадіївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області 09.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 «Про порядок впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024 ( а.с.12).

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з»ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Вікторівни про встановлення факту смерті, заінтересована особа Кадіївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України , який помер 13 червня 2016 року, проживав за адресою: Україна, АДРЕСА_1. Місце смерті: м. Алчевськ, Луганської області, України. Причина смерті: «рак верхньої долі лівої легені з метастазами в печінку».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні на його проголошенні, в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.Б.Чернобривко