Провадження № 2/537/900/2016
Справа № 537/3658/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В., за участі секретаря Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 33/100 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 12.04.2000 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року; відповідачу ОСОБА_3 33/100 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 02.07.2004 року Державним нотаріусом м. Комсомольськ Полтавської області ОСОБА_4, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року, а також іншій особі, частина якої на даний час фактично зруйнована. В 2001 році ОСОБА_3 надала ОСОБА_1 дозвіл на користування її 13/100 частки в будинку, на яку вона отримала право в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 З 2001 року ОСОБА_3 відкрито, безперервно, добросовісно утримує свою частку будинку та частку ОСОБА_3, проводить ремонт, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_3 в належній їй частині будинку ніколи не проживала. Тому ОСОБА_1 вважав, що на підставі ст.344 ЦК України він набув право власності за набувальною давністю на 13/100 частин будинку з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області, які належать ОСОБА_3 А тому звернувся в суд за захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов з наведених підстав, просили суд його задовільнити. ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 ніколи не проживала в належній їй частині будинку №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області, не утримувала зазначене майно. ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_1 безстроково користуватися її частиною будинку, яка фактично в натурі не виділена. ОСОБА_6 має інше житло, на данний час тимчасово знаходиться за межами України. ОСОБА_3 не зацікавлена в належній їй частині будинку, що підтверджено довіреністю, посвідченою нотаріусом 19.07.2013 року, якою вона уповноважила дружину позивача ОСОБА_7 продати будь-яким особам належну їй частину зазначеного будинку за ціною та на умовах за власним розсудом, чи подарувати ОСОБА_1 Проте ОСОБА_7 своєчасно не змогла скористатися наданими їй за довіреністю ОСОБА_3 повноваженнями у зв'язку з відсутністю коштів на оплату державного мита. На даний час строк дії довіреності закінчився, ОСОБА_3 знаходиться за кордоном, що унеможливлює будь-яким іншим чином оформити право власності ОСОБА_1 на 13/100 частин зазначеного будинку, на які ОСОБА_3 має право в порядку спадкування з 2001 року. Разом з тим, ОСОБА_1 не просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 10/50 частин будинку, на які право власності ОСОБА_3 визнано на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року за зустрічним позовом останньої, оскільки на час розгляду справи в суді не сплило 10 років, як ОСОБА_1 користується цією частиною будинку.
ОСОБА_8 не з'явилася в судове засідання, хоча повідомлялася про місце і час розгляду справи в суді за зареєстрованим місцем її проживання, відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення.
Суд встановив, що житловий будинок з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області знаходиться в спільній сумісній власності.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 12.04.2000 року витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2013 року та з рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18975243 від 27.05.2008 року, ОСОБА_1 належить право на 33/100 частини (відповідно 13/100 та 10/50) житлового будинку з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 02.07.2004 року Державним нотаріусом м. Комсомольськ Полтавської області ОСОБА_4, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2013 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно18975302 від 27.05.2008 року, ОСОБА_3 належить право на 33/100 частин (відповідно 13/100 та 10/50) житлового будинку з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області.
Згідно з Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року, ОСОБА_9 належить право на 10/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук Полтавської області.
Позивач ОСОБА_1 не подав суду витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на момент звернення до суду. Позивач не заявляв відповідних клопотань про витребування доказів у звязку із труднощами в їх збиранні. Позивач не зазначав третьою особою ОСОБА_9 та не зазначав адресу її проживання для залучення до участі у справі.
Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 328 ЦКУкраїни право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
В ст. 316, 317, 319 ЦК України, встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
В ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Аналізуючи наведені норми права, пояснення позивача та зміст позовних вимог, суд вважає, що відповідно до ст.358 ЦК України, співвласники житлового будинку з господарськими будівлями №4 по провулку Заводському в м. Кременчук ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а саме оскільки їх частки не виділені в натурі, то ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_1 також користуватися належною їй часткою в будинку.
Відповідно до ст. 316-321 ЦК України, ОСОБА_3 має право володіти, користуватися, розпоряджатися належною їй на праві власності часткою в зазначеному будинку на власний розсуд.
Зацікавленість ОСОБА_3 в зазначеному будинку протягом останніх 10 років підтверджена її активними діями, а саме зверненням до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права власності на частину будинку, який був задоволений рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.12.2007 року.
З огляду на наведене, суд вважає, що фактично предметом позову, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду, - є припинення права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке знаходиться в їх спільній частковій власності.
Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_3 на належну їй частку нерухомого майна з підстав, що вона не проживає в цьому будинку більше 10 років, а ОСОБА_1 з дозволу співвласника користується належним їй майном, фактично не передбачені ст.346 ЦК України та суперечать наведеним положенням Закону про непорушність права власності, про незалежність здійснення права власності від місця проживання її власника, про право власника вільно володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Суд вважає, що правовідносини, з приводу яких ОСОБА_1 звернувся до суду не підпадають під врегулювання положеннями ст.344 ЦК України про набувальню давність, оскільки зі змісту позову та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_3 дозволила йому як співвласнику майна, частки якого фактично не виділені в натурі, користуватися належним їй майном без визначення строку. Разом з тим на зацікавленість ОСОБА_3 в зазначеному майна вказує її звернення до суду із зустрічним позовом для визнання за нею права власності на частку в цьому майні.
Суд вважає необгрунтованим твердження ОСОБА_1 про визнання за ним права власності за набувальною давністю з підстав, що 19.07.2013 року ОСОБА_3 надавала його дружині ОСОБА_7 повноваження на строк 3 роки для оформлення дарування громадянину ОСОБА_1 належної їй на праві приватної власності частки житлового будинку №4 по провулку Заводському в м. Кременчук, що підтверджено дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_10, яке вони не змогли вчасно використати з підстав відсутності коштів.
Так, відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено безтитульність володіння.
Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на якій-небудь правовій підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Тому надання відповідачем права дружині позивача оформити договір дарування своєму чоловікові на спірну частину будинку, що не було своєчасно використано позивачем та його дружиною, не є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності за набувальною давністю на частку у нерухомому майні, яка належить ОСОБА_3
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_11