АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1046/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1983/16Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

при секретарі Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод"

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" про визнання, що на неї як мешканця гуртожитку поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку" в частині заборони виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, визнання права на подальше проживання в гуртожитку до розвязання проблем.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» в частині заборони виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, визнання права на подальше проживання у гуртожитку до розвязання житлових проблем.

В обґрунтування позову вказували, що вони вселились в кімнати гуртожитку на підставі ордерів.

Зважаючи на те, що відповідач надсилає повідомлення, зміст яких свідчить про те, що він не визнає за ними право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку до розвязання житлових проблем, позивачі просили суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2016 року відкрито провадження у справі, розєднано та виділено у самостійні провадження позовні вимоги кожного позивача, призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 березня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 призначено до розгляду.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Юхно С.П. від 11 травня 2016 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27 травня 2016 року виключено з числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Ленінський сектор ДМС України в Полтавській області.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» задоволено.

Визнано, що на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2 як мешканця гуртожитку по провулку Соколова,9, в м. Полтаві, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Тепловозоремонтний завод», поширюється дія Закону України «"Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», в тому числі щодо заборони виселення, переселення та відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, як мешканцем гуртожитку по провулку Соколова, 9, в м. Полтава, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Тепловозоремонтний завод» право на проживання у вказаному гуртожитку до розвязання житлових проблем.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Тепловозоремонтний завод» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не порушував та не оспорював законні права та інтереси позивача, не вчиняв відносно неї ніяких дій щодо виселення, переселення, відселення без надання іншого житлового приміщення та права на проживання до розвязання житлових проблем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Регіональним відділенням фонду державного майна України по Полтавській області 20 вересня 1993 року видано наказ № 174 «Про приватизацію державного майна орендного підприємства Полтавський тепловозоремонтний завод» (а.с. 68).

На підставі договору купівлі-продажу державного майна № 65 від 29 березня 1994 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області передало організації орендарів Полтавського тепловозоремонтного заводу державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавський тепловозоремонтний завод, яке знаходиться за адресою: вул. Гайового, 30, м. Полтава (а.с.69-70).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2002 року по справі за позовом ВАТ «Тепловозоремонтний завод» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про визнання права власності, визнано право власності ВАТ «Полтавський тепловозоремонтний завод» на обєкти соціально-побутового призначення: оздоровчий табір для дітей в с. Чернишівка Полтавського району, будинок медпункту на території підприємства, гуртожиток м. Полтава, провулок Соколова, 9 (а.с. 13-14).

Під час розгляду вказаної справи Господарський суд Полтавської області прийшов до висновку, що до АТ «Тепловозоремонтний завод» перейшло право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава, що визначено в п. 2.4.1. розділу 2.4. Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, затвердженого наказом ФДМУ № 56 від 04 лютого 1993 року та підтверджується договором купівлі-продажу державного майна від 29 березня 1994 року № 65, Планом приватизації державного майна орендованого підприємства «Полтавські тепловозоремонтний завод» від 10 лютого 1994 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18 червня 2004 року пункт 1 рішення господарського суду № 7/27 від 04.04.2002 року викладено в наступній редакції: «Визнати право власності Відкритого акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» м. Полтава на обєкти соціально-побутового призначення: оздоровчий табір для дітей в с. Терентіївка Полтавського району, Полтавської області, будинок медпункту, що знаходиться у м. Полтава, вул. Гайового, 30, гуртожиток в м. Полтава, провулок Соколова, 9 (а.с. 12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПАТ «Тепловозоремонтний завод» є власником гуртожитку про провулку Соколова, 9 в м. Полтава (а.с.115-116).

Відповідно до п. 1.1. Статуту ПАТ «Тепловозоремонтний завод» ВАТ «Тепловозоремонтний завод» перейменовано у ПАТ «Тепловозоремонтний завод», яке є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Тепловозоремонтний завод» (а.с.114).

В справі також наявна довідка ПАТ «Тепловозоремонтний завод» від 17.03.2016 р. № 70-15, згідно якої на балансі підприємства обліковується гуртожиток, що знаходиться за адресою: м. Полтава. Пров. Соклова, 9, який придбаний згідно договору купівлі-продажу державного майна №65 від 29.03.1994 року та є власністю підприємства та обліковується на рахунку № 103 Булдинки та споруди соціально-побутової сфери та має інвентарний номер 110306, балансова вартість станом на 01.03.2016 р. 126767,64 грн.

Статутний капітал ВАТ «Тепловозоремонтний завод» був сформований в 1994 році за рахунок цілісного майнового комплексу згідно переліку.

В прелік майна, щза рахунок якого був сформований статутний капітал ВАТ «Тепловозоремонтний завод» будинок гуртожитку за адресою м. Полтава, пров. Соколова, 9, не ввійшов (а.с. 71).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 грудня 1993 року по цивільній справі за позовом Полтавського тепловозоремонтного заводу до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Полтавського тепловозоремонтного заводу про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - виселено ОСОБА_2 з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 ОСОБА_12, ОСОБА_13 з АДРЕСА_1 у АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 1 від 26 вересня 1994 року ОСОБА_2 та членам її сім»ї ОСОБА_12, ОСОБА_13 надано право на зайняття кімнати № 63 (а.с. 109).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_14, остання зареєстрована з 11 жовтня 1994 року в кімнаті № 63 в гуртожитку по провулку Соколова, 9 в м. Полтаві (а.с. 7-9).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_15 до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання права на надання житла та зобовязання відновити становище, яке існувало до порушення права на житло встановлено, що на неї, як мешканця гуртожитку, розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а.с. 99-101).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ «Тепловозоремонтний завод» набув право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава під час приватизації державного майна, позивач ОСОБА_2 на законних підставах вселилась та з 11 жовтня 1994 року проживає в гуртожитку більше пяти років, не має власного житла, а тому дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» поширюється на неї як мешканця гуртожитку по провулку Соколова, 9 в м. Полтава.

При цьому, районний суд врахував положення ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», та відсутність у позивача власного житла; ту обставину, що позивач більше пяти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у зазначеному гуртожитку та фактично проживає у ньому, а гуртожиток набутий у власність Товариством у процесі приватизації (корпоратизації), на підставі чого дійшов висновку, що відповідач не має права виселяти, переселяти та відселяти позивача без попереднього надання їй іншого житла - житлової кімнати у гуртожитку, тобто окремого приміщення у гуртожитку, призначеного та придатного для постійного проживання у ньому.

Крім того, задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що відповідачем надіслано примірник договору найму житлового приміщення та повідомлення, в якому вказувалось, що у разі відмови від укладення додаткової угоди (договору) адміністрація підприємства залишає за собою право вжити заходів до виселення наймача, членів його сім»ї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла у судовому порядку та застосував до правовідносин ст. 9 ЖК України, та за вказаних обставин місцевий суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання, що на неї, як мешканця гуртожитку по вул. Соколова, 9 в м. Полтава поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», в тому числі ст. 19 вказаного Закону та визнано право на проживання у вказаному гуртожитку до розвязання житлових проблем.

Колегія суддів не погоджується з висновками районного суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як розяснено у п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена

особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга

статті 3 ЦПК) ( 1618-15 ), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначила, що відповідач надсилає повідомлення, зміст яких свідчить про те, що він не визнає за ними право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку, та на цій підставі просила суд задовольнити позовні вимоги.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач не визнає за нею право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку.

Копія повідомлення ПАТ «ТРЗ» від 25.11.2015 р. на ім»я ОСОБА_9 про підвищення плати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги з посиланням на вжиття заходів у разі відмови від укладення додаткової угоди, а також копія договору найму житлового приміщення, яке не містить жодних реквізитів, не є доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2

Посилання позивача на те, що представники відповідача регулярно зявляються в гуртожитку та повідомляють, що на них, як мешканців гуртожитку не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та щодо їх виселення, також жодним доказом не підтверджені.

Отже, доказів на підтвердження того, що ПАТ «ТРЗ» порушує будь-які права позивача ОСОБА_2, у тому числі на проживання, користування тощо кімнатою у вказаному гуртожитку матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем ОСОБА_2 не доведено наявність порушеного права, рішення суду першої інстанції не ґрунтується на нормах закону, викладені в ньому висновки районного суду не відповідають встановленим по справі обставинам, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» в частині заборони виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, визнання права на подальше проживання у гуртожитку до розвязання житлових проблем відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (36022, м. Полтава, пров. Соколова,9, кім. 63) на користь Публічного акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» (36022, м. Полтава, вул. Гайового,30) 535,92 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_16

/підпис/ ОСОБА_17

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1