Справа № 359/194/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/3775/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2007 року у розмірі 131 060,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 грудня 2015 року складає 2 999 982,86 грн., з яких: заборгованість за кредитом 87 236,85 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 43 824 долари США.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «Приватбанк» зазначено, що 03 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 99 104,50 доларів США на строк до 03 вересня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів із відсотками за їх користування відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 10 грудня 2015 року має заборгованість перед Банком у розмірі 459 736,78 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 87 236,85 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 121 667,44 долари США; заборгованість по комісії за користування кредитом 15 480 доларів США; пеня 235 352,49 доларів США.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов Банку про стягнення заборгованості предявлено з пропуском строку позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (Банк) та ОСОБА_2В.(Позичальник) було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк взяв на себе зобов»язання надати Позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 99 104,50 доларів США на строк з 3.09.2007 року по 03 вересня 2017 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов Кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язалася щомісячно, до 03 вересня 2017 року, повертати кредит частинами, шляхом сплати платежу у розмірі 1 429,62 доларів США в період з 25 по 30 число кожного місяця зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; 1,84% на місяць - відсотки за користування кредитом, нараховані на суму непогашення в строк заборгованості за кредитом; пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу при порушенні сплати відсотків за користування кредитом.

Для виконання зобовязань Банк відкрив позичальнику рахунок № 2909.9.053128940 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитам, відсоткам, винагороди та інших платежів.

Банк свої зобовязання за Договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит, яка в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконувала, в результаті чого в неї утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10 грудня 2015 року становить 459 736,78 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 87 236,85 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 121 667,44 долари США; заборгованість по комісії за користування кредитом 15 480 доларів США; пеня 235 352,49 доларів США.

02 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомив, що станом на 22 січня 2009 року розмір заборгованості складає 88 269,55 доларів США і вимагав достроково, до 28 лютого 2009 року погасити заборгованість по кредиту у повному обсязі, а саме повернути суму кредиту, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобовязання за кредитним договором, чим фактично змінив строк виконання зобовязання із 03 вересня 2017 року на 28 лютого 2009 року (а.с. 55).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, з 28 лютого 2009 року, тобто після закінчення терміну, протягом якого не була виконана вимога позивача про дострокове повернення кредиту, у Банка виникло право на звернення до суду з відповідним позовом і розпочався перебіг строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом в суд Банк звернувся в січні 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленої ст. 256 ЦК України.

18 лютого 2016 року, тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності і відмову в позові з цих підстав.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, оскільки предявивши 02 лютого 2009 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та виконання інших зобовязань за Кредитним договором до 28 лютого 2009 року, Банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Вказаний висновок суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Колегія суддів також враховує, що рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с.25-30).

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд прийшов до невірного висновку, що Банк в 2009 році направивши вимогу до позичальника про дострокове стягнення заборгованості, змінив строк виконання зобов»язання, так як із відповідним позовом Банк в суд не звертався, а тому строк повернення кредиту не було змінено, і позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу позичальника підлягають відхиленню.

Судом встановлено і підтверджується доказами у справі, що Банк, направивши вимогу до ОСОБА_2, змінив строк виконання зобов»язання за кредитом із 3 вересня 2017 року на 28 лютого 2009 року, до якого вимагав достроково повернути заборгованість за кредитом.

Таким чином, початком перебігу позовної давності для Банку є 28 лютого 2009 року, тобто після закінчення терміну, протягом якого не була виконана вимога позивача про дострокове повернення кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими, висновків суду не спростовують і не впливають на законність ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: