Справа № 755/7554/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 року у справі № 2172/15,-

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із окремими завами про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 лютого 2016 р. у справі № 2172/15, постановленого за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 13 461 010,30 грн. та третейського збору в сумі 25 500 грн., посилаючись на те, що спори у кредитних правовідносинах не підвідомчі третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2016 року справи за двома заявами було об'єднано в одне провадження за номером 755/6665/16-ц, об'єднаній справі присвоєно № 755/7554/16-ц (а.с. 46).

За результатами розгляду заяв ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року заявлені вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 р. у справі № 2172/15 скасоване (а.с. 91-95).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.09.2016 року скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2016 року про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 р. у справі № 2172/15 в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та передане питання на новий розгляд (а.с. 138-140).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3, яка також є представником заінтересованої особи ОСОБА_2, підтримала заяву та викладені у ній обставини, додатково пояснила, що кредит ПАТ «Укрсоцбанк» видавався ОСОБА_2 на поточні потреби, є споживчим, тому відповідальність відповідачів у третейській справі є солідарною, кредитний договір і укладений з поручителем ОСОБА_1 договір поруки являється взаємопов'язаними, у зв'язку з чим відповідачі мають однаковий статус, через що третейський суд в порушення вимог закону виніс рішення по справі, яка йому не підвідомча.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Гуйван І.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на безпідставність вимог.

Вислухавши представника заявника ОСОБА_3, яка також є представником заінтересованої особи ОСОБА_2, представника позивача у третейській справі Гуйван І.М., дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Ярошовця В.М. 04 лютого 2016 року у справі № 2172/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 13 461 010,30 грн. та третейський збір в сумі 25 500 грн.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 року, відповідно якого останньому банком були надані кредитні кошти в сумі 400 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом строком повернення до 22.05.2014 р.

Також між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 23 травня 2007 року було укладеного договір поруки № 30.29-50/270-С, відповідно до умов якого ОСОБА_1, як поручитель, зобов'язувалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Третейське застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків міститься у п. 5.2 договору поруки.

Відповідно ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За заявленими вимогами заявник просить скасувати рішення третейського суду з посиланням на п. 5 ч. 2 ст. 589-5 ЦПК України у зв'язку з тим, що вона не була повідомлена про дату та час розгляду справи, рішення приймалось без її участі, що позбавило її можливості захистити свої права та подати заперечення на позов. Також зазначає, що заборгованість за кредитним договором виникла з 12.10.2011 року, при цьому банк у визначений законом строк не надсилав їй, як поручителю, повідомлень про наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 та вимог про сплату такого боргу, чим пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 559 ЦК України, також солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена.

Проте суд не може прийняти до уваги вказані доводи, як підставу для задоволення заяви про скасування рішення третейського суду з посиланням на те, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, оскільки ОСОБА_1 є стороною у справі і за процесуальним статусом являється відповідачем, відносно неї ухвалювалося рішення, а поняття приймати участь у справі та бути залученим до участі у справі не є тотожними.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Також чинним законодавством не надано повноважень місцевим судам перевіряти законність і обґрунтованість рішень третейського суду по суті, тому суд позбавлений можливості при розгляді даного спору надавати правову оцінку щодо припинення договору поруки.

Ще відсутні підстави для скасування рішення третейського суду згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, а саме, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону на підставі п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р., зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Разом з тим, відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 цього закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

Проте даний спір не можна віднести до спору щодо захисту прав споживачів, оскільки права ОСОБА_1, як споживача послуг банку, порушені не були, до того ж заявник являється поручителем позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором.

Отже, заявник не є споживачем банківських послуг, тому, виходячи з наявних правовідносин справа підвідомча третейському суду з огляду на положення ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спірне рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов'язань зобов'язальною стороною, які виникли на підставі укладеного між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 договору поруки у забезпечення виконання кредитного договору.

За наведених обставин підстави для скасування рішення третейського суду відсутні, тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 218, 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 року у справі № 2172/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя