Провадження № 22-ц/780/5525/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 33 16.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Гуля В.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 січня 2010 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки Мерседес-Бенц, 220Е, який належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7, виданого Фастівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 10 листопада 2007 року, яким керував ОСОБА_2 на підставі доручення ВКТ № 843083 від 18 жовтня 2008 року.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_5, водія мікроавтобуса марки Фольксваген ЛТ 35, номер державної реєстрації НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, саме тому позивач після неодноразового збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як з правонаступників після смерті ОСОБА_7 198 789 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не в повній мірі встановлення обставин, що мають значення для справи, а також вважає, що доказам надана неправильна оцінка.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог до відповідачів.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом положень ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови №4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 18 січня 210 року близько 15 години 45 хвилин, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Гарматна, 18 у м. Києві, під час виїзду з дворової території на проїжджу частину, в порушення п. 10.2 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який рухався прямо, та здійснив з ним зіткнення, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобілем Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_4. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою судді апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року на підставі вимог ст. 38, ст. 247, ст. 293, ст. 294 КУпАП постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення скасовано, і прийнято нову постанову, якою визнано винним ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_9 закрито в зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В постанові судді апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року зазначено, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, схемою пригоди, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників ДТП. В діях ОСОБА_5 вбачається наявність порушення вимог п. 10.2. Правил дорожнього руху України, а саме при виїзді з дворової території ОСОБА_5 перед проїзною частиною повинен дати дорогу водію автомобіля Мерседес, який рухався по ній. Невиконання ОСОБА_5 вказаного правила дорожнього руху є у прямому причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 18 січня 2010 року.

Відповідно до Висновку спеціаліста № 19 щодо визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мерседес-Бенц 220 Е, державний № НОМЕР_2, складеного 31 травня 2010 року спеціалістом НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Мерседес Бенц, 220 Е, державний НОМЕР_2 внаслідок пошкодження останнього при ДТП, становить 23 399,95 грн., в тому числі ПДВ.

Судом встановлено, що автомобіль «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, належить ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7. Позивач ОСОБА_2 керував автомобілем «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, на підставі довіреності від 18 жовтня 2008 року, виданої її власником ОСОБА_6

Власником автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, була ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9, виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 червня 2013 року. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй за життя майно. 18 червня 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 звернулись із заявами до Сьомої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті їхньої матері ОСОБА_7. 28 лютого 2014 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. було видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями зазначеного у цих свідоцтвах майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її дочки ОСОБА_4, ОСОБА_3, і спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод», зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 01 липня 1998 року № 1917, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 02 липня 2002 року за реєстровим № 1у-1660, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 13 вересня 2002 року під № 1917. Вказана квартира загальною площею 69,30 кв.м. складається з трьох кімнат житловою площею 40,40 кв.м. Свідоцтва по право на спадщину видано кожній з спадкоємців ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 301/2013 Сьомої Київської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7.

Оцінюючи доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження того, які витрати і в якому розмірі на відновлювання автомобіля «Мерседес-Бенц», 200-Е, державний номер НОМЕР_2, поніс сам позивач. На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав суду висновок спеціаліста № 19 щодо визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мерседес-Бенц 220 Е, державний № НОМЕР_2, складеного 31 травня 2010 року спеціалістом НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Мерседес Бенц, 220 Е, державний НОМЕР_2 внаслідок пошкодження останнього при ДТП, становить 23 399,95 грн., в тому числі ПДВ, та рахунок № СП ТОВ «Автомобільний Дім Україна» Мерседес Бенц» на оплату незалежного опалювача вартістю 18 273 грн.. Замовником автотоварознавчого дослідження є ОСОБА_6, про що зазначено у висновку спеціаліста № 19. В графі «Платник» рахунку № значиться третя особа ОСОБА_6, а не ОСОБА_2

З матеріалів справи також вбачається, що автомобіль Мерседес Бенц 220 Е, державний номер НОМЕР_2, відремонтовано. Позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, що ним особисто понесені витрати на ремонт вказаного автомобіля і в якому розмірі ці витрати понесені.

Суд першої інстанції вірно встановив, що дані обставини також були предметом розгляду Солом'янським районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Укрклімат», третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Укрклімат», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року залишено без змін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо недоведеності позовних вимог, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Гуль В.В.

Приходько К.П.