Справа №489/3461/16-ц 21.11.2016 21.11.2016 21.11.2016
Провадження №22-ц/784/2570/16
Справа №489/3461/16-ц
Провадження № 22 Ц 784/2570/16 Головуюча першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

з участю:

представників:

позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27. 10. 2016 р., у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк», або Банк) до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

11. 07.2016 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 11.08.2006 р. ОСОБА_7, уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» договір № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 65800 грн. 00 коп. для придбання автомобіля.

За умовами договору він повинен був щомісячними платежами у розмірі, визначеному графіком погашення, який є невідємною частиною кредитного договору, погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частку кредиту, проценти за його користування у розмірі 15,0% річних на місяць у термін визначений договором.

Угодою погоджено розмір щомісячних платежів, дату їх щомісячного погашення та кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 10.08.2013 р.

Придбаний на кредитні кошти автомобіль передано позичальником у заставу на підставі договору від 11.08.2006 р.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 22.06.2016 р. складає 54585 грн.10 коп.

Посилаючись на право вимоги, яке виникло у ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 08.12.2011 р., та наявність зазначеної заборгованості позивач просив про стягнення наявної заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27. 10. 2016 р. постановлено про задоволення позовних вимог Банку та стягнення на його користь 54585 грн.10 коп. боргу, а також 1378 грн.00 коп. у відшкодування витрат на судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, як фізична особа, за договором від 11.08.2006 р. № 0 про надання споживчого кредиту отримав кредитні кошти для придбання автомобіля у розмірі 65800 грн.00 коп.

Угодою погоджено розмір щомісячних платежів у розмірі не менше 783 грн. 33 коп., дату їх щомісячного погашення та кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 10.08.2013 р.

Своїх зобовязань щодо своєчасного щомісячного погашення платежами у розмірі, визначеному графіком погашення, заборгованості перед Банком, позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої, станом на час передання права вимоги позивачу, тобто на 08.12.2011 р. складав - 61317 грн.

Після реалізації заставного автомобіля на часткове погашення боргу станом на листопад 2012 р. надійшло 32000 грн. 00 коп.

Доказів того, що позичальник в подальший період належним чином виконував кредитні зобовязання матеріали справи не містять, а тому з врахуванням подальшого нарахування поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту та за процентами загальна сума заборгованості станом на 22.06.2016 р. склала 54585 грн. 10 коп.

Зазначене підтверджується розрахунком, змістом досудових вимог та витягом з особового рахунку позичальника.

Таким чином позичальник не довів належне виконання кредитних зобовязань та не спростував наявність заборгованості перед кредитором на час заявлення вимоги, що в силу вимог ст. 611, 612, 614, 625, 651, 1054 ЦК України, та вимог пунктів 5.5, 5.7., 7.1., 7.6 кредитного договору, є підставою для покладення на нього зобовязання щодо повернення кредиту зі сплатою нарахованих процентів та пені, передбачених договором у розмірі, наведеному у наданому розрахунку.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини спору, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог та стягнення збитків у розмірі, який підтверджено наданими розрахунками.

Доводи апеляційної скарги про повне виконання кредитних зобовязань у звязку із зверненням стягнення на предмет застави та шляхом їх погашення через ліквідацію банкрута фізичної особи - підприємця, не заслуговують на увагу, оскільки зобовязання припиняються належним виконанням, а таких доказів позичальником не надано.

Посилання на їх погашення в ході ліквідаційної процедури є безпідставними, оскільки правові наслідки банкрутства підприємця законом не повязуються з автоматичним припиненням зобовязань фізичної особи.

Доводи щодо погашення боргу внаслідок реалізації заставного автомобіля також не можуть бути враховані, оскільки з наданих позивачем доказів, які не спростовані позичальником вбачається, що коштів від реалізації автомобіля, зарахованих на погашення кредитного боргу, виявилося недостатньо для повного погашення кредитних зобовязань.

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27. 10. 2016 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В.Самчишина

ОСОБА_8