АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання недійсним договору іпотеки за зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася з позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання недійсним договору іпотеки за зобов'язання вчинити певні дії(а.с.4-8).

Позивачка зазначала, що 16.04.2008 року між ЗАТ (наразі ПАТ) КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №DNU0G7, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 303 000,00 грн.

17.04.2008 року в якості забезпечення виконання умов по кредитному договору між колишнім чоловіком ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено іпотечний договір №DNU0G7, відповідно до умов якого в іпотеку передана двокімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,30 кв.м, житловою площею 28,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Під час укладання договору іпотеки ОСОБА_4, від шлюбу з яким мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, запевнив її, що кредит буде погашатися вчасно та можливої ситуації, коли Банк забере квартиру не станеться.

25.08.2015 року на адресу, де проживає вона та донька, а саме: АДРЕСА_2, прийшов ріелтор з приводу продажу цієї квартири. В подальшому з'ясувалось, що квартира виставлена на продаж банком на підставі рішення суду у зв'язку з виникненням кредитної заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Згодом з'ясувала, що боржник ОСОБА_5 має проблеми щодо сплати кредиту, під час укладання договору іпотеки ОСОБА_4 не отримував згоду органу опіки та піклування.

Посилаючись на викладені обставини, та вказуючи на те, що станом на час укладання договору іпотеки №DNU0G7 від 17.04.2008 року малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мала право користування квартирою, яка передана в іпотеку, однак дозвіл органу опіки та піклування на вчинення даного правочину отримано не було, ОСОБА_2 просила:

визнати недійсним іпотечний договір №DNU0G7 від 17 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрований у реєстрі за №1303, що був укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк»(наразі ПАТ КБ «Приватбанк»);

виключити запис з Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку 2-кімнатної квартири зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

виключити запис № 196 з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, стосовно заборони відчуження 2-кімнатної квартири зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.52-54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.62-70).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За правилами ст.ст.3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до змісту ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно положень ст.16 ЦК України, яка передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, та відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, яка передбачає підстави недійсності правочину, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

По справі встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №DNU0G7 від 16 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «Приватбанк», найменування якого змінено на ПАТ КБ «Приватбанк», між Іпотекодавцем ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» 17 квітня 2008 року був укладений іпотечний договір №DNU0G7, за умовами якого належна на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Першої ДДНК ОСОБА_7 04 березня 2008 року за реєстром №10-928, 2-кімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, передана в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк». Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 17 квітня 2008 року за реєстровим № 196(а.с.9-12).

Обгрунтовуючи заявлениий позов щодо недійсності іпотечного договору №DNU0G7, ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначала, що станом на 17 квітня 2008 року, коли укладено останній, дитина мала право користування квартирою, яка передана в іпотеку, однак дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину іпотекодавцем отримано не було.

Разом з тим, по справі встановлено наступне. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2004 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.13,14). Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано(а.с.104).

Із досліджених в судовому засіданні апеляційної інстанції заяви ОСОБА_2 від 17 квітня 2008 року, що надана нотаріусу Дніпропетровського МНО ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_2 дає згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на передачу в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» квартири №32, що знаходиться в м.Дніпропетровську, вулиця Чайкіної Лізи, будинок №9. При цьому вона стверджує, що договори іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, з якими вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сім'ї на умовах, які вони обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає спільному волевиявленню. Зміст ст.ст.60,65 СК України нотаріусом роз'яснено. Вказана заява підписана ОСОБА_2, посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_6, зареєстрована в реєстрі за №1302(а.с.100).

Згідно даних довідки №1618 від 17.04.2008 року про реєстрацію та склад осіб за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованих осіб за вказаною адресою станом 17.04.2008 року не значиться(а.с.99).

Із довідки №20/16, без дати, що видана ЖБК №124 «Согласие», яку надала ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_2 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, квартира №04, власником якої є ОСОБА_8(а.с.103).

Відповідно до ч.2,3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст.177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тобто, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ст.29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Відповідно до ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Враховуючи, що предмет іпотеки - квартира №32, що знаходиться в м.Дніпропетровську, вулиця Лізи Чайкіної, будинок №9, не був місцем постійного проживання батьків неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що ОСОБА_4 при укладанні 17 квітня 2008 року іпотечного договору №DNU0G7 надав нотаріусу відповідну довідку(а.с.99), а мати дитини ОСОБА_2 надала відповідну заяву(а.с.100), суд першої інстанції дійшов обгрунто- ваного висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом встановлено, що спірний договір іпотеки укладено 17 квітня 2008 року, на укладання якого ОСОБА_2 надала відповідну згоду та була обізнана з умовами договору, про що свідчить заява від 17 квітня 2008 року(а.с.100), з позовом про визнання договору недійсним з підстав, зазначених в позовній заяві, звернулась до суду 31 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку, визначеного ст.257 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, оскільки встановлені обставини та докази в їх підтвердження свідчать про необгрунтованість заявлених вимог. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, положенням діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -