Справа № 154/274/16-ц Провадження № 22-ц/773/679/16 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 46 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Мудренко Л. І., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Лимар Р. С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Володимир-Волинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знаття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом. Вказувала на те, що згідно договору дарування від 07.02.1996 року їй на праві спільної часткової власності з її матірю ОСОБА_4, яка померла 07.01.2016 року, належить 43/100 частки житлового будинку в с. Дігтів, вул. Шахтарська, 23, Володимир-Волинського району Волинської області.

Крім того позивач зазначала, що з 1997 року перебувала у фактичному шлюбі з ОСОБА_3, який з 21.07.2003 року був зареєстрований у вказаному будинку та як член її сімї до березня 2014 року проживав у ньому.

18 березня 2014 року, після припинення між ними фактичних шлюбних відносин, відповідач ОСОБА_3 повернувся до своєї першої дружини і постійно проживає з нею в м. Нововолинську Волинської області.

Оскільки відповідач, залишаючись зареєстрованим у її будинку, більше року у ньому не проживає, жодних витрат на утримання житла не несе і будь-яких домовленостей щодо користування цим житлом між ними немає, то позивач просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням у житловому будинку, зняти його з реєстраційного обліку у цьому будинку та відшкодувати їй понесені судові витрати.

17 березня 2016 року рішенням Володимир-Волинського міського суду у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить його скасувати як неправомірне, прийняте судом без повного зясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3, вважаючи оскаржуване рішення вірним та обґрунтованим, а позовні вимоги ОСОБА_2 передчасними, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу позивачкою чиняться перешкоди у користуванні житлом, і що позивач не довела факт вибуття ОСОБА_3 на постійне проживання в інше місце.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сімї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 1997 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в с. Дігтів вул. Шахтарська, 23, Володимир-Волинського району Волинської області у будинку, 47/100 частки якого належить на праві приватної власності позивачці, а його решта перебувала у власності її матері ОСОБА_4, яка померла 07 січня 2016 року (а. с. 3-4, 8, 14).

Відповідач ОСОБА_3 як член сімї був і залишається зареєстрований у вказаному будинку з 21.07.2003 року (а. с. 5-6, 16).

Крім того встановлено, що фактичні шлюбні відносини (цивільний шлюб) сторони спору припинили між собою на початку 2014 року, так як відповідач ОСОБА_3 з 17 березня 2014 року повернувся до своєї першої дружини та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 301, м. Нововолинськ, Волинської області (а. с. 15-16, 59-62).

Також з матеріалів справи вбачається, що між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 існують неприязні стосунки та має місце спір про поділ майна, який розглядається в суді (а.с. 9-12, 35-46).

З наявного в матеріалах справи, наданого на запит адвоката, повідомлення від 21.07.2015 року № 15/10013 слідує, що відповідач ОСОБА_3 із скаргами щодо перешкод у проживанні в будинку позивачки ОСОБА_2 до Володимир-Волинського МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області не звертався (а. с. 13).

Отже, наявні обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 понад один рік, а саме з березня 2014 року, без поважних причин не проживає у житловому будинку по вул. Шахтарська, 23, в с. Дігтів Володимир-Волинського району Волинської області, співвласником якого є позивач ОСОБА_2, що згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України свідчить про втрату ним права на користування цим житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи зазначені вище обставини та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2, як співвласник житла, вправі звертатись в суд з позовом до члена своєї сімї відповідача ОСОБА_3, з яким проживала у цивільному шлюбі, про втрату ним права на користування жилим приміщенням, і оскільки відповідач, будучи зареєстрованим в будинку позивачки, без поважних причин та більше року у ньому не проживає, то вказана її позовна вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, на думку колегії суддів, звернення ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про зняття його з реєстрації є передчасним і не підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державним органами на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням, відмова у вчиненні такої дії може бути оскаржено в суді у порідку адміністративного судочинства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у визнанні ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї вимоги. В решіт оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону і змін чи скасування не потребує.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 березня 2016 року в частині відмови позивачу ОСОБА_2 у визнанні відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. Шахтарська, 23 в с. Дігтів Володимир-Волинського району Волинської області.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді