н/п 2/490/3164/2016
Справа № 490/8455/16-ц
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА.
У Х В А Л А

05 вересня 2016 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив визнати договір індивідуального замовлення від 27.04.2015 року недійсним з моменту укладання; стягнути з відповідача на користь позивача заподіяні збитки в сумі 15200,00 грн., у тому числі моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

При цьому, позивач обґрунтував свої доводи про те, що він є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - громадянин, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обгрунтуванням; про докази, що підтверджують позов (п. 6Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.96).

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

Разом із тим у п. 7 вищевказаної постанови зазначено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94/ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України "Про судовий збір" та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Відповідно ч. 3 ст.2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Така ж думка висловлена Верховним Судом України в ухвалах від16.01.2016 року (справа №6-3084ц15), від 29.01.2016 року (справа №6-209ц16), від 03.02.2016 року (справа №6-228ц16), від 09.02.2016 року (справа №6-36ц16), від 01.03.2016 року (справа №6-484ц16).

Оскільки позивач подала позовну заяву на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір»у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то правові підстави для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору відсутні.

У відповідності до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з вимогами п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 гривень 20 копійок).

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у порядку та розмірі, який визначений Законом України «Про судовий збір», або надати надати у підтвердження того, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В позові вказано про стягнення майнової шкоди із покликанням на положення ст. 230 ЦК України, при цьому позивачем не зазначено відомості в підтвердження застосування обману при вчиненні правочину, коли, ким та відносно кого, в якій формі такий обман застосовано.

Окрім того, позивачу необхідно уточнити позовні вимоги, з посиланням відповідні обставини та докази, вказавши, чи не є це розірвання договору з відшкодуванням збитків.

За такого, заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - залишити без руху.

Надати позивачу п*ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали, шляхом сплати судового збору та подання позовної заяви у новій редакції з наданням відповідних документів.

Роз?яснити, що в разі невиконання вказаних вимог, заява буде вважатись не поданою та повернута.

Водночас роз?яснюю, що невиконання до вказаного строку вимог не позбавляє права повторного звернення до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова