У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Павліченко С.В., Куцина М.М.

при секретарі Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне управління ДФС у Закарпатській області, про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 21289,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.03.215 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 0042-30/03/15 від 30.03.2015 року. На підставі цього договору ОСОБА_2 набула право вимоги кредитора відносно ОСОБА_1 за договором № 339488 від 18.07.2012 року укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за умовами договору договором № 339488 від 18.07.2012 року ОСОБА_3 поставив ОСОБА_1 транспортний засіб «Volkswagen Transporter» вартістю 11800 грн., в свою чергу відповідач отримавши транспортний засіб не провів його оплати. У звязку з невиконанням відповідачем умов договору № 339488 від 18.07.2012 року по оплаті, позивач просить стягнути з відповідача 21289,51 грн., з яких заборгованість за договором в розмірі 11800 грн., 3% відсотки від простроченої суми заборгованості у розмірі 1005,31 грн., інфляційні втрати в розмірі 8484,00 грн.. Також просить стягнути судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу № 339488 від 18.07.2012 року в розмірі 16675,02 грн., з яких 11800,00 грн. основна сума заборгованості, 137,72 грн. - 3 % річних від суми прострочення виконання зобовязання за договором, 4737,30 грн. - інфляційні втрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з доводами та висновками суду першої інстанції, відповідач у справі подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на договорі купівлі-продажу, який надав позивач, а також на довідці-рахунку відсутній підпис відповідача, крім того позивач до суду не надав журналу обліку надходження та реалізації транспортних засобів. Також суд не прийняв до уваги твердження відповідача про проведення повної оплати за автомобіль, в зв'язку з чим отримала у позивача необхідні документи для реєстрації транспортного засобу на своє ім'я.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача та ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено що 18.07.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 339488, відповідно до умов якого продавець продав транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» за 11800 грн. Термін дії договору визначено до 31.12.2014 року включно. (а.с.13) Згідно акту приймання-передачі від 18.07.2012 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 відповідно прийняла транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter». (а.с.14)

Відповідно до ст. 655 ЦК України ОСОБА_1 договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

З довідки-рахунку № 339488, виданої ОСОБА_1, вбачається, що автомобіль продано за 11800 грн.(а.с.12).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Також згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунок за проданий транспортний засіб мав бути здійснений до кінця дії договору, тобто до 31.12.2014 року, однак до вказаного часу відповідач не здійснила розрахунку. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

ОСОБА_1 приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою.

До нового кредитора, згідно ст. 514 ЦК України переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом.

30.03.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 0042-30/03/15 від 30.03.2015 року. Предметом договору є право вимоги, що випливає з контракту укладеного між первісним кредитором та боржником, а також договорами забезпечення. При цьому первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги на належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення. Згідно з п. 2.4. договору купівлі-продажу права вимоги заборгованість боржника перед первісним кредитором станом на 30.09.2015 року становить 11800,00 грн. (а.с.5-7).

Таким чином право вимоги за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 339488 від 18.07.2012 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_2

ОСОБА_1 було повідомлено про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.8) та надіслано вимогу про необхідність оплати заборгованості за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 339488 від 18.07.2012 року новому кредитору (а.с.10), які були отримані відповідачем 23.04.2015 року (а.с.11).

Сам факт укладення договору та отримання автомобіля апелянт не заперечує, хоча при цьому посилається на їх підроблення, та стверджує про проведення повного розрахунку за проданий автомобіль. Будь-яких доказів оплати переданого відповідачу товару, матеріали справи не містять, і представником відповідача не надано. Також зазначаючи про невідповідність договору купівлі-продажу автомобіля, який долучений до матеріалів справи, тому який дійсно укладений між сторонами, представник апелянта будь-яких доказів на підтвердження цього не надав.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір, або його положення не визнавались недійсними, а доказу фальсифікації акту прийому передачі, який засвідчує факт передачі автомобіля, що не заперечує відповідач, ОСОБА_1 не надано.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахування викладеного, та беручи до уваги висновок Верховного Суду України, у справі № 6-276цс15, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, наданим сторонами на засадах змагальності, дійшов правильного, обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: