ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1333/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м.Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Біді В.В., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобов»язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, а також про їх виселення з квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (з уточненнями а.с.32, 33), в якому просив: зобов»язати ОСОБА_2, 1958 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1983 року народження та ОСОБА_5, 1986 року народження, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2, 1958 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1983 року народження та ОСОБА_5, 1986 року народження, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що Договір оренди нерухомого майна (далі Договір) - квартири АДРЕСА_1, був укладений 17 вересня 1994 року (з встановленням щомісячної орендної плати у грошовій формі п.6, строком на 10 років - з 20 вересня 1994 року по 20 вересня 2004 року з можливістю його пролонгації на той же строк відповідно до п.15 - у випадку, якщо за один місяць до закінчення вказаного строку ні одна із сторін на заявить про розірвання цього Договору) між позивачем (орендодавцем) -власником цієї квартири та ОСОБА_2 (орендарем), зобов»язання за яким позивач виконав у повному обсязі передав в оренду ОСОБА_2 вказану квартиру, а ОСОБА_2 не виконав свої зобов»язання щодо передачі (повернення) вказаної квартири позивачу по закінченню строку дії Договору (п.10).

Так, відповідно до п.15 Договору, його сторонами він був продовжений на 10 років -з 20 вересня 2004 року по 20 вересня 2014 року.

24 липня 2014 року позивач направив ОСОБА_2 повідомлення про розірвання вказаного Договору у вересні 2014 року.

27 серпня 2014 року позивач повторно направив ОСОБА_2 повідомлення про розірвання вказаного Договору у вересні 2014 року - після закінчення 20-го року користування ОСОБА_2 орендованою квартироюАДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_2 не здійснювались платежі на користь позивача по сплаті, передбаченої Договором орендної плати на протязі 2013, 2014 та 2015 років.

Крім того, у вказану квартиру АДРЕСА_1, були вселені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які разом з ОСОБА_2 відмовляються виселятись з цієї квартири на вимогу позивача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування. Просив позов задовольнити.

Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі(яке було відкрито ще 15 грудня 2015 року а.с.37, при цьому, судовий розгляд справи, призначений на 25 січня 2016 року було відкладено саме за клопотанням сторони відповідачів а.с.54, 55), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.

Відповідачі огульно заперечували проти задоволення позову, посилаючись на можливість укладення мирової угоди, не посилаючись при цьому на наявність будь-яких виняткових обставин для відкладення судового розгляду справи, в тому числі тих, які б не дозволяли раніше - протягом тривалого часу її укласти. Огульно посилались на проживання у вказаній квартирі і інших осіб, позов до яких не пред"явлений (що не є предметом цього судового розгляду). Крім того, не заявляли клопотань про залучення до матеріалів справи доказів. Відповідачі не надали заперечень щодо тієї обставини, що вони дійсно проживають у вказаній квартирі. При цьому, відповідачами не надано і доказів про те, що у вказану квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5були вселені за згодою позивача.

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

З положень ст.533 ЦК України вбачається, що: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України: за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Проаналізувавши наведені дані, умови вказаного договору оренди (копія а.с.6, 6зв., автентичність якої(як і копії інших досліджених судом копій документів) сторонами не заперечується),суд встановив наступні факти, та відповідні ним правовідносини.

Договір оренди нерухомого майна (далі Договір) - квартири АДРЕСА_1, був укладений 17 вересня 1994 року (з встановленням щомісячної орендної плати у грошовій формі п.6, строком на 10 років - з 20 вересня 1994 року по 20 вересня 2004 року з можливістю його пролонгації на той же строк відповідно до п.15 - у випадку, якщо за один місяць до закінчення вказаного строку ні одна із сторін на заявить про розірвання цього Договору) між позивачем (орендодавцем) -власником (згідно з актом, та довідкою Київського міського БТІ від 24.12.2015 року - копії а.с.7, 30, 42) цієї квартири та ОСОБА_2 (орендарем), зобов»язання за яким позивач виконав у повному обсязі передав в оренду ОСОБА_2 вказану квартиру, а ОСОБА_2 не виконав свої зобов»язання щодо передачі (повернення) вказаної квартири позивачу по закінченню строку дії Договору (п.10).

Так, відповідно до п.15 Договору, його сторонами він був продовжений на 10 років - з 20 вересня 2004 року по 20 вересня 2014 року (що сторонами не заперечується).

24 липня 2014 року позивач направив ОСОБА_2 повідомлення щодо розірвання вказаного Договору у вересні 2014 року, що підтверджується як змістом цього листа, так описом вкладення у цінний лист (копії а.с.9, 10).

27 серпня 2014 року позивач повторно направив ОСОБА_2 повідомлення щодо розірвання вказаного Договору у вересні 2014 року - після закінчення 20-го року користування ОСОБА_2 орендованою квартирою АДРЕСА_1,що підтверджується як змістом цього листа, так описом вкладення у цінний лист (копії а.с.11, 12).

Крім того, ОСОБА_2 не здійснювались платежі на користь позивача по сплаті, передбаченої Договором орендної плати на протязі 2013, 2014 та 2015 років, що стороною відповідача не спростовано.

Крім того, у вказану квартиру АДРЕСА_1, були вселені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які разом з ОСОБА_2 (довідка а.с.13) відмовляються виселятись з цієї квартири на вимогу позивача про виселення всіх відповідачів, про що де-факто свідчить і позиція всіх відповідачів у судовому засіданні по розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.611 ЦК України порушення зобов'язання може тягнути розірвання договору.

Відповідно до положень статті 782 ЦК України: наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до положень статті 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Відповідно до положень ч.1 статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і огульні та бездоказові заперечення відповідачів не спростовують такого висновку суду.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить судові витрати у виді судового збору в сумі 2436 грн. стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», 2, з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме по 609 грн. з кожної особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2, 1958 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1983 року народження та ОСОБА_5, 1986 року народження, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, 1958 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1983 року народження та ОСОБА_5, 1986 року народження, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 2436 грн. стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», 2, з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме по 609 грн. з кожної особи.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: