ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2712/16-ц
провадження № 2/753/3073/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.,

секретаря Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом:

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

В своєму позові просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 160010 від 22.01.2016 укладений між мною та ТОВ "ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА" та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА" на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 90 820 (дев'яносто тисяч вісімсот двадцять) гривень.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.01.2016 року позивач, знайшов оголошення про продаж акційного нового автомобіля TOYOTA RAV 4 на сайті avto.ria.com і звернувся до представництва ТОВ "ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА" для його купівлі. Представником вказаної компанії було надано мені на аркуші паперу банківські реквізити ТОВ "ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА" для оплати частини коштів (передоплати) за автомобіль. Як мені повідомили і я був упевнений, що це часткова оплата за автомобіль від його вартості. Сам же представник компанії попросила мене терміново внести оплату.

До моменту підписання договору, 22.01.2016 позивачем було здійснено перерахування коштів на рахунок "ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА" в розмірі 90 820 (дев'яносто тисяч вісімсот двадцять) гривень.

Представник компанії не надала позивачу достатнього часу прочитати значний за обсягом договір фінансового лізингу і запевнила, що там все добре і чим швидше він підпише договір тим швидше отримає акційний автомобіль. Після цього, позивачем було підписано договір фінансового лізингу № 160010 від 22.01.2016 р..

Позивач приїхав до дому і почав уважно ознайомлюватись з умовами договору, було встановлено наступне: замість погодженої ціни автомобіля у 458 000 (чотириста вісімдесят п'ять тисяч) гривень, у п. 8.2 Договору було - 560 550 (п'ятсот шістдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень.

Крім того, відповідно до вказаного договору було сплачено адміністративний платіж, який не передбачений Законом України "Про фінансовий лізинг" і відповідно до Договору: "підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору незалежно від призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу." У додатку №1 він визначений в розмірі 10% від предмета лізингу.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу від 22.01.2016 р. адміністративний платіж не підлягає поверненню лізингоодержувачу ні в разі виконання договору ні у разі його розірвання і не є частиною вартості автомобіля (предмета лізингу).

Адміністративний платіж, відповідно до умов договору, не є частиною авансового платежу чи лізингових платежів виходячи зі змісту пунктів 1.7, 4.1, 9.7, 10.1, 12.1 договору, додатку № 1 та є окремим платежем.

Перераховуючи на рахунок Відповідача 90 820 (дев'яносто тисяч вісімсот двадцять) гривень позивач був впевнений, що частково оплачує вартість автомобіля.

Вважає, що його було введено в оману, щодо істотних умов договору.

Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, судом вжиті всі можливі заходи для забезпечення їх явки. Причини неявки суду не повідомили.

Суд, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб TOYOTA RAV 4.

Так, відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За договору фінансового лізингу № 160010 від 22.01.2016 року, укладеного з позивачем, вбачається, що згідно визначення термінів договору фінансового лізінгу адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувателем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

На виконання вказаного договору від 22.01.2016 року ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Євролізинг Україна» суму в розмірі 90820 грн.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», згідно якої сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Пунктом 9.7 передбачено, що кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - Адміністративний платіж; - Авансовий платіж; - Комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору.

ОСОБА_3 ознайомився з умовами договору, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторонці договору.

Позивач наполягав, що під час укладення договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, працівник відповідача позбавив його достатнього часу для прийняття свідомого рішення, що призвело до того, що ним підписаний зазначений договір.

У п.12.1 зазначено, що лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізінгодавця. У строк встановлений чинним законодавством, лізінгодавець розглядає заяву та надає письмову відповідь , в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання.В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лівзингодавець утримує у якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Пункти 12.1, 12.2 Договору передбачають умови розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача. За таких обставин, судова колегія вважає, що відсутні підстави вважати вказані умови договору несправедливими.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання вказаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дійсно, в силу ст. 230 ЦК України, правочин вчинений в результаті обману може бути визнаний недійсним, якщо обман стосуються обставин, які мають істотне значення, щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність.

При цьому, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У даній справі відсутні належні та допустимі докази тому, що при укладені оспорюваного договору фінансового лізингу працівники ТОВ «Євролізинг Україна» умисно ввели в оману позивача, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчували обставини, які мають істотне значення для угоди, що укладається.

Так, оспорюваний договір викладений у письмовій формі, містить детальне викладення умов на тринадцяти сторінках, кожна з яких була підписана позивачем. Крім того позивачем підписані додатки до договору, в яких зазначена марка та модель автомобілю, що є предметом договору та графік сплати платежів.

Позивач мав можливість не підписувати договір у разі неповного ознайомлення із текстом договору або недостатнього розуміння його змісту.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підписи позивача на договорі та додатках свідчать про те, що позивач ознайомився із змістом договору та додатками, та погодився із умовами викладеними у договорі.

Відповідно до умов ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд знаходить, що саме сторони спірного договору фінансового лізингу, будучи вільні в своєму виборі, визначили наслідки дострокового розірвання договору, у тому числі і неповернення адміністративного платежу.

В прикінцевих положеннях договору зазначено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними умовами та змістом договору та додатків до нього, підписанням цього договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ, що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати та ризики в зв'язку з укладенням та виконанням договору, він уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього, ознайомлений з умовами, внутрішніми правилами лізингодавця, а представником ТОВ надано лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього.

Договір фінансового лізингу відповідає вимогам спеціального законодавства, яким регулюються правовідносини фінансового лізингу та з аналізу умов спірного договору не вбачається істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків позивача та відповідача.

Посилання позивача та його представника, що вказаний договір фінансового лізингу є несправедливим безпідставні.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Доводи позивача про те, що відповідач ТОВ "Євролізинг Україна»" займається нечесною підприємницькою діяльністю є необґрунтованими, судом не встановлено дій відповідача, які б підпадали під визначені ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 215, 230, 509, 626, 627 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про фінансовий лізинг» ст. ст. 10, 27, 28, 29, 30, 57, 58, 60, 84, 88, 158, 169, 197, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: