АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Вербової І.М.

при секретарі - Горбачовій І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою його представником Мозолевською Вікторією Вікторівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Улипні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США з розрахунку 15% річних на строк з 03.07.2008 року по 03.07.2018 року.При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами було укладено договір іпотеки №88839, за умовами якого іпотекодавцями передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,60 кв.м., що належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.07.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.В. за реєстровим номером 2940 та зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» за № 789/30235 та записаного в реєстрову книгу за №д.116-205.Разом з тим, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а у зв'язку з передачею від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до останнього перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5 180 890,18 грн., просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 рок уу задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ «Дельта Банк» - МозолевськаВ.В. подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передачу іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових прав ст.36 Закону України «Про іпотеку» не виключає можливість прийняття рішення судом про визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягаєвідхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США з розрахунку 15% річних на строк з 03.07.2008 року по 03.07.2018 року.

При цьому, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з другої сторони було укладено договір іпотеки №88839, за умовами якого іпотекодавцями передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,60 кв.м., що належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.07.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.В. за реєстровим номером 2940 та зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» за № 789/30235та записаного в реєстрову книгу за №д.116-205.

Водночас, відповідно до укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідачів за вищевказаними договорами.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї станом на 15.06.2015 року утворились заборгованість перед позивачем у розмірі 5 180 890,18 грн., що підтверджується відповідним розрахунком останнього.

Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у наступних випадках: 1) у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; 2) у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно із п. 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса; 3) позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; 4) з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Пунктом 4.3 договору іпотеки передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Згідно із п. 4.4 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 5.2.1 договору іпотеки визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності та припинення права власності відповідача на квартиру, оскільки дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи те, що умовами договору не передбачено право банку звертати стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття права власності.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Доводи особи, яка подала скаргу, є безпідставними з огляду умови договору іпотеки № 88839 від 03 липня 2008 року, яким дана оцінка вище, та положенням ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником МозолевськоюВікторією Вікторівною, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді