УхвалА

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Демяносова М.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ВаськівськаВікторія Станіславівна, про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2008 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») було укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого цього ж дня було укладено договір іпотеки, згідно з яким він разом з дружиною, ОСОБА_5, передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 8 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і за вищевказаними кредитним договором від 25 квітня 2008 року та договором іпотеки від 25 квітня 2008 року. Вказував, що договір іпотеки від 25 квітня 2008 року укладений з порушенням вимог закону, оскільки на час його укладення у квартирі, яка є предметом іпотеки, був зареєстрований та проживав його малолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є співвласником квартири у порядку приватизації квартири, у зв'язку з чим спірний договір укладено без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Посилаючись на вищезазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, укладений між ним, ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк», недійсним.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 відносно квартири АДРЕСА_1, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов й визнаючи договір іпотеки недійсним у зв'язку з порушенням ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки та мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, син іпотекодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5, був не лише користувачем, проживав у спірній квартирі, а й був співвласником квартири після її приватизації (свідоцтво від 7 серпня 2008 року). Тобто квартира була передана в іпотеку без згоди не лише користувача, а й співвласника квартири.

При цьому апеляційний суд врахував останні правові позиції Верховного Суду України, встановивши, що внаслідок неотримання обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування, права дитини порушені, укладений договір звужує обсяг права власності та користування дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії забезпечення права дитини на житло.

Отже, суди вірно виходили з того, що сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладання договору іпотеки не є безумовною підставою для визнання його недійсним, проте встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-405 цс 15 від 9 вересня 2015 року, № 6-214 цс 15 від 16 грудня 2015 року, № 6-2940 цс 15 від 20 січня 2016 року, № 6-1055 цс 15 від 27 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обгрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

М.В. Демяносов

С.О. Карпенко