АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3923/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1050/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Акопян В.І.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 банк Аваль" про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку достроково заборгованість за кредитним договором № 014/0043/74/85738 від 24 липня 2007 року у сумі 32 920,00 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 716 680,94 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

У січні 2016 року ОСОБА_2 предявила зустрічний позов, просила визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 014/0043/74/85738 від 24 липня 2007 року, укладений між нею та Банком.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що їй як споживачу не надана необхідна достовірна інформація про отриману продукцію (кредит), тому вона мала помилкову уяву стосовно предмету договору (вартості кредиту - грошових коштів, як предмету позики) та своїх зобов'язань за договором (розміру грошового зобов'язання).

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено6 стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/0043/74/85738 від 24 липня 2007 року у сумі 32 920,00 дол. США.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2016 року задоволена заява ОСОБА_2 В.В.6 скасоване заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року. Справа призначена до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 лютого 2016 року позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/0043/74/85738 від 24.07.2007р. у сумі 25 116,45 доларів США (заборгованість за тілом кредиту), 3 086,05 доларів США (заборгованість по відсоткам), 102 701,77 грн. (пеня). Вирішено питання судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у зустрічному позові про захист прав споживача, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та письмових пояснень до неї зазначено, що висновки суду про недоведеність зустрічних позовних вимог суперечать фактичним обставинам та наданим у справу доказам. Окрім того, суд першої інстанції не перевірив заперечення відповідача щодо обґрунтованості вимог про заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2007р. між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №014/0043/74/85738, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 45 675 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 24.07.2022 року згідно графіку погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом відсотки в розмірі 13,00 % річних. (а.с.5-6).

Згідно з п.п.2.1.,3.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на придбання квартири, кредит надано на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (а.с.5).

Банк свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 45 675 доларів США шляхом перерахування валютних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок ОСОБА_2

Саме такий порядок видачі кредитних коштів сторони кредитного договору передбачили в п. 3.2., п. 4.1. укладеного кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 свого обов'язку належним чином не виконувала, у встановлені договором строки грошові кошти у повному обсязі не сплачувала.

Згідно розрахунку Банку за станом на 16 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором складала 32 920 доларів США, що еквівалентно 716 680,94 грн. з яких: 25 116,45 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 3 086,05 доларів США заборгованість по процентам та 4 717,50 доларів США сума нарахованої відповідно до п. 10.1. договору пені.

Задовольняючи частково позов ПАТ "ОСОБА_3 банк Аваль" та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання ОСОБА_2 зобовязань з погашення кредиту, а також з того, що кредитний договір укладений у відповідності до вимог закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.10, ст.60 ЦПК України обов'язок доведення перед судом обставин, на які сторона посилається в обґрунтування свої вимог чи заперечень, покладається на сторону.

В обґрунтування вимог по зустрічному позову ОСОБА_2, посилаючись на ст.11, ст.19, ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», стверджувала, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_3 приховав повну і обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту і вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору.

Частиною другою ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору, на кредитодавця покладається обовязок перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

При цьому у абзаці другому цієї норми Закону передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом положень ст.15 і ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів» порушення кредитодавцем вимоги закону про надання споживачем інформації не має наслідком визнання укладеного договору недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

У порушення приписів ст.58, ст.59, ст.60 ЦПК України позивачка не довела належними і допустимими доказами існування обставин, які ЗУ «Про захист прав споживачів» кваліфікує як несправедливі умови договору або як нечесна підприємницька діяльність (ст.19, ст.21 Закону).

Щодо валютних ризиків, то суд визнає загальновідомою і загальнодоступною інформацію про можливі коливання валютного курсу, яка не потребує окремого розяснення.

Законодавча заборона на укладення кредитних споживчих договорів у іноземній валюті набула чинності з 16 жовтня 2011 року (Закон №3795-6 від 22 вересня 2011 року).

Окрім того, згідно п.8.1 кредитного договору (а.с.5 зворот) позичальник своїм підписом посвідчив згоду з умовами договору, підтвердив свої права і обовязки за цим договором, підтвердив, що усі умови договору йому зрозумілі і він сприймає їх як справедливі відносно нього.

У заяві-анкеті на видачу кредиту ОСОБА_2 своїм підписом також підтвердила, що вона ознайомлена у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема метою, для якої береться кредит, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строки та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовна сукупна вартість кредиту, тощо (а.с.80-83).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала заявлені вимоги по зустрічному позову.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 заявлено про застосування строків давності (а.с.86).

Згідно п.5.1. кредитного договору (а.с.5) та додатку №1 до нього (а.с.6 зворот 8) ОСОБА_2 зобовязалася погашати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів (не пізніше 5-го числа кожного наступного місяця) на користь Банку по 253,75 доларів США плюс проценти, які щомісячно зменшуються згідно розрахунку у графіку платежів.

Як убачається з розрахунку заборгованості (а.с.11-14), також з письмових пояснень Банку, наданих у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 регулярно до 05 квітня 2014 року здійснювала платежі у рахунок погашення боргу, допускаючи прострочення платежів на декілька днів та сплачуючи щомісячні платежі у меншій або ж більшій сумі, ніж це передбачено кредитним договором.

Банк звернувся до суду з позовом у травні 2015 року, отже відповідно до п.12.4 кредитного договору та норм глави 19 ЦК України слід виходити з того, що вимоги Банку предявлені у межах строку позовної давності.

Заперечуючи обґрунтованість розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 всупереч вимогам ст.10, ст.60 ЦПК України не надали суду докази, які б давали підстави обґрунтовано ставити під сумнів правильність нарахованої Банком суми заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, законні підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя: О.А.Лобов