Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення комунальних витрат з вивезення побутових відходів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» (далі -ТОВ Харків Екоресурс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення комунальних витрат з вивезення побутових відходів.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі проживають у АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з вивезення побутових відходів. Виконавцем таких послуг, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року за № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові», є ТОВ «Харків Екоресурс»

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 липня 2013 року до 30 квітня 2015 року не здійснюють оплату за надані послуги, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 409,12 грн, суму інфляційних втрат за час прострочення - 197,18 грн та 3% річних від простроченої суми - 10,87 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з липня 2013 року по квітень 2015 року в сумі 409,12 грн, суму інфляційних втрат за час прострочення - 197,18 грн та 3% річних від простроченої суми - 10,87 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права й порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі не сплачують вартість за надані ним послуги з вивезення побутових відходів, що призвело до утворення заборгованості, доказів щодо ненадання таких послуг позивачем або їх неякісності останніми не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин й вірно застосували положення норм матеріального права, й оцінивши всі забрані у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на увагу не заслуговують й висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева