Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія») на його користь:

- 17 660 грн 43 коп. - недоплачену вартість відновлювального ремонту;

- 9 660 грн 26 коп. - інфляційне збільшення;

- 621,26 грн - 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 20 тис. грн моральної шкоди, яка виразилась у душевних і психічних переживаннях, витраченого часу та зусиль, необхідних для захисту порушеного права на відшкодування збитків, що призвело до втрати здоров'я, а саме: інсульту;

- 3 545 грн 90 коп. - витрати на лікування;

- 1 500 грн - відшкодування витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 січня 2014 року в смт Томашполі Вінницької області, та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у розмірі 340 грн штрафу. При ДТП пошкоджено транспортні засоби, у тому числі і його (позивача) автомобіль «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням його доньки ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», яке 06 серпня 2014 року виплатило йому (ОСОБА_3) страхове відшкодування у сумі 11 289 грн 51 коп. (за вирахуванням франшизи і ПДВ) та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 180 грн 01 коп.

Посилаючись на те, що страхова компанія не у повному обсязі виплатила страхове відшкодування, позивач просив позов задовольнити.

Повторним заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 січня 2014 року в смт Томашполі Вінницької області, в розмірі 52 990 грн 85 коп., а саме: 17 660 грн 43 коп. недоплаченої вартості відновлювального ремонту автомобіля; 9 660 грн 26 коп. інфляційного збільшення; 621 грн 26 коп. - 3 % річних; 20 тис. грн моральної шкоди; 3 548 грн 90 коп. витрат на лікування; 1 500 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 529 грн 91 коп.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_3 у дохід держави 974 грн 40 коп. судового збору з позовної заяви та на користь ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 1 339 грн 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі заочне рішення місцевого суду від 14 вересня 2015 року, посилаючись на порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 26 січня 2014 року в смт Томашполі Вінницької області, та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у розмірі 340 грн штрафу. При ДТП пошкоджено транспортні засоби, у тому числі й автомобіль позивача «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням його доньки ОСОБА_5

Згідно з актом здачі-прийняття робіт від 13 березня 2014 pоку, складеним «ФОП ОСОБА_6», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай» визначена в сумі 28 949,94 грн.

ОСОБА_3 сплатив «ФОП ОСОБА_6» за ремонт автомобіля 28 949 грн 94 коп.

ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 06 серпня 2014 року виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування за страховим випадком у сумі 11 289,51 грн (за вирахуванням франшизи і ПДВ) та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 180 грн 01 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок ДТП власнику транспортного засобу заподіяні збитки, які мають бути відшкодовані страховою компанією. При цьому при визначенні розміру витрат суд послався на розрахунки, зроблені ФОП ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із його недоведеності. Зокрема, суд зазначив, що наданий позивачем акт не є належним доказом у розумінні вимог ст. 60 ЦПК України.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13 березня 2014 року, товарними чеками від 17 лютого 2014 року на придбання запасних частин в сумі 24 629 грн 94 коп. та від 13 березня 2014 року за ремонт автомобіля в сумі 4 320 грн позивачем сплачені кошти в розмірі 28 949 грн 94 коп. за відновлювальний ремонт автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, який проводився на станції технічного обслуговування.

ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відшкодувало ОСОБА_3 11 289 грн 51 коп.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 зазначав, що страхове відшкодування йому виплачено не в повному обсязі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди,застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

За таких обставин та з урахуванням того, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 289 грн 51 коп., суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик