Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1583/16 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М.
Є.У.№ 328/3113/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року КП «Токмак теплоенергія» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що позивач надає відповідачам послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1. Між КП «Токмак теплоенергія» та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку № 09009051, за яким проводились нарахування. Таким чином, в силу ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі являються споживачами житлово-комунальних послуг.

Рішенням Токмацької міської Ради від 31.06.2013 року № 151 «Про визначення КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради виконавцем послуг з централізованого опалення» КП «Токмак теплоенергія» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з надання послуг з централізованого опалення.

Позивач вправі вимагати сплати боргу за надані послуги з централізованого опалення станом на 01.06.2013 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, укладеного між ТОВ «Токмак теплоенергія» та КП «Токмак теплоенергія».

Позивачем відповідно до вказаного вище рішення виконкому надаються послуги з централізованого опалення вказаної вище квартири, однак, відповідачі не сплачують кошти за надані послуги, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 8671,96 грн., 3081,39 гри. - інфляційні втрати, 287,75 грн. - 3 % річних.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та судові витрати.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь комунального підприємства «Токмак теплоенергія» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2011 року по 31.07.2015 року в розмірі основного боргу - 7699 грн. 90 коп., інфляційних втрат - 3081 грн. 39 коп., трьох відсотків річних - 287 грн. 75 коп., а всього - 11069 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Токмак теплоенергія» судовий збір у розмірі 81,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Токмак теплоенергія» судовий збір у розмірі 81.20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь комунального підприємства «Токмак теплоенергія» судовий збір у розмірі 81.20 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Заперечуючи проти судового рішення, ОСОБА_3 зазначає, що він та його родина не користуються послугами центрального опалення, а відтак не є споживачами послуг КП «Токмак теплоенергія». Крім того, з позивачем не укладений договір на теплопостачання, не виконаний обовязок надання типового договору або проекту договору, довідка про наявність нібито особового рахунку, який є підставою для стягнення, є сфальсифікованою, доказів теплопостачання не надано, розрахунок заборгованості складений з порушеннями та без врахування строків позовної давності. Тож на думку особи, яка подає апеляційну скаргу, відсутність договірних відносин та узгодженого тарифу унеможливлює задоволення позову.

Натомість таким доводам та запереченням у судовому рішенні судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Так, доводи щодо застосування строків позовної давності були враховані судом, та позов задоволений частково з урахуванням заборгованості за останні три роки в межах строків позовної давності, у відповідності до положень ст. 267 ЦК.

В решті позовних вимог судом ухвалене рішення про стягнення заборгованості.

Так, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що відсутність договору на теплопостачання не звільняє від обовязку сплачувати кошти за фактично отримані послуги.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов та стягуючи заборгованість, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосував положення ст. 162 ЖК УРСР, ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та дійшов правильного висновку про те, що позивачем надавались житлово-комунальні послуги, які відповідачами не сплачувались.

Посилання апеляційної скарги на відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для відмови у позові, оскільки послуги надавались та споживалися, що свідчить про те, що цивільні права та обов'язки між ними існують (ст. 11 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-59 цс 13 від 30 жовтня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання на правомірне відєднання від тепломережі жодними належними доказами не підтверджено.

Так, заперечуючи проти фактичного отримання послуг, відповідачі разом з тим не надали жодних відомостей про узгоджене та належне відключення своєї квартири від мереж теплопостачання.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12.

Суд першої інстанції встановив, що квартира відповідачів не зареєстрована як приватна власність, натомість вирішуючи питання про солідарне стягнення виходив з того, що всі відповідачі зареєстровані як такі, що проживають у квартирі, тож жодних підстав для їх звільнення від оплати за надані послуги не існує.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: