АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/9767/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати припиненим з 15 липня 2008 року Договір іпотеки нерухомого майна, укладений 04 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2

Вимоги обґрунтовує тим, що 04 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №061-2008-164.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між кредитором та ОСОБА_2 04 лютого 2008 року укладено Договір іпотеки нерухомого майна.

Окрім того, 04 лютого 2008 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №061-2008-164-Р, який рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 серпня 2015 року визнано припиненим з 15 липня 2008 року у зв»язку із збільшенням розміру процентної ставки без згоди поручителя.

ОСОБА_2 зазначає, що договір іпотеки забезпечував не зобов»язання позичальника, а зобов»язання поручителя, та, оскільки кредитором збільшено розмір процентної ставки, що вплинуло на обсяги її відповідальності як поручителя, то договір іпотеки також підлягає припиненню з 15 липня 2008 року на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви.

В судове засідання сторони та третя особа не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 04 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №061-2008-164.

З метою забезпечення виконання позичальника за кредитним договором 04 лютого 2008 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №061-2008-164-Р, який рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 серпня 2015 року визнано припиненим з 15 липня 2008 року у зв»язку із збільшенням розміру процентної ставки без згоди поручителя.

Також, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між кредитором та ОСОБА_2 04 лютого 2008 року укладено Договір іпотеки нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що іпотека та порука є видами забезпечення, які регулюються різними нормами і припинення іпотеки з підстав, які визначені для поруки, не допускається.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

За змістом ст.576 ЦК України предметом застави є майно та майнові права на нього, тобто ті види майна і майнових прав, які перебувають у цивільному обігу та щодо яких можуть виникати цивільні права і обов»язки, та які можуть бути оцінені у еквіваленті до грошових коштів.

Окрім того, іпотека є спеціальним видом застави із встановленням ступенів пріорітету та її правового режиму щодо виникнення відносно неї прав стягувача, метою яких є задоволення невиконаних боржником зобов»язань. Іпотека регулюється окремими законами, які встановлюють спеціальні вимоги та правила до правовідносин, в яких вона виникла.

При цьому порука, розглядається як особисте, добровільне та на власний ризик зобов»язання поручителя, засноване на довірчих чи договірних відносинах між ним та боржником, у відносинах останнього з кредитором. У таких відносинах межі відповідальності поручителя тотожні загальним обсягам відповідальності боржника, якщо про інше не вказано у договорі.

Відтак, поруку та заставу слід розглядати як самостійні види забезпечення виконання зобов»язання, щодо яких встановлений окремий спосіб правового регулювання, а норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем.

Зазначеним обставинам судом першої інстанції надана належна правова оцінка та наведено правову позицію Верховного Суду України, яка розрізняє наведені види забезпечення і порядок їх правового регулювання.

Законодавством допускається можливість надання однією особою кількох видів забезпечення виконання зобов»язань, які можуть існувати окремо один від одного. Так, особа може надати власну поруку і відповідати перед кредиторам в межах, в яких відповідав би сам боржник, якщо договором не встановлено інший розмір відповідальності, а також виступити майновим поручителем, тобто передати у заставу (іпотеку) певне майно і відповідати перед кредитором лише в межах його вартості.

При цьому, підстави позову, як і доводи апеляційної скарги, про те, що договір іпотеки забезпечував не зобов»язання позичальника, а зобов»язання поручителя, безпідставні, оскільки не ґрунтуються на фактичних правовідносинах сторін.

Відповідно до умов договору іпотеки, його метою є забезпечення виконання зобов»язання саме позичальника, а не поручителя.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить, а зводиться до повторення змісту позовної заяви.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов