_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9343/15-ц
Провадження № 2/520/422/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

та ОСОБА_3,

третя особа - Підприємство, яке засновано на власності обєднання громадян «Підприємство громадської організації інвалідів «Еко-Групп»,

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.07.2015 року звернулась до Київського районного суду міста ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд: витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки «Ford Edge», належній їй, чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887; витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію автомобілю марки «Ford Edge», а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО №504966, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 18.12.2012 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що автомобіль марки «Ford Edge», чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887, належить їй на праві власності. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 був її колишнім чоловіком (шлюб було розірвано ще в 2011 році), і в нього не було власного транспортного засобу для вирішення транспортних проблем, вона погодилася надати йому можливість у разі потреби користуватися автомобілем, належним їй на праві власності. Відповідач переконав її, що для безперешкодного керування автомобілем потрібна відповідна довіреність, тому, 20.12.2012 року на його прохання надати право керувати автомобілем вона видала довіреність (строком на три роки), яка була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5, реєстраційний номер 3912. Для можливості керування автомобілем та здійснення інших повноважень, передбачених довіреністю, разом з автомобілем та довіреністю відповідачу було передано також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО №504966, видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 18.12.2012 року. 26.06.2015 року, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 248 ЦК України, позивачка відмінила зазначену довіреність на імя ОСОБА_2. Позивачка посилається, що на її пропозицію передати належній їй автомобіль без звернення до суду не була прийнята відповідачем, тому подальше володіння та користування є незаконним. Також позивачка посилається на те, що їй стало відомо, що після відміни нею довіреності, її автомобілем також користується ОСОБА_3, яка є дружиною відповідача. У звязку з тим, що відповідачі володіють її автомобілем без законних підстав, це стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.07.2015 року було відкрито провадження на підставі вказаної позовної заяви.

Надалі під час розгляду справи, було залучено до участі по справі в якості третьої особи Підприємство, яке засновано на власності обєднання громадян «Підприємство громадської організації інвалідів «Еко-Групп».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Під час розгляду справи представник відповідачки ОСОБА_6 надавав до суду письмові заперечення проти позову та пояснення, в яких в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову посилався на те, що позивачкою заявлений віндикаційний позов на підставі статті 387 Цивільного кодексу України про витребування у обох відповідачів транспортного засобу - автомобілю марки «Ford Edge», 2007 року, чорного кольору, реєстраційний номер №ВН8442ВК. Згідно частини 1 статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, умовами застосування цієї статті є наявність у позивача права власності на відповідне майно та одночасна відсутність прав на утримання цього майна у особи, яка заволоділа ним. Згідно відповіді Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Одеській області від 11 вересня 2015 року №42/1-3305 на адвокатський запит - 27 лютого 2014 року транспортний засіб було перереєстровано на ім'я ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ВІА №272189 від 27 лютого 2014 року, виданої ПГОІ «ЕКО-ГРУПП» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери з 2009 року врегульований Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 з тотожною назвою. У звязку з чим, представник відповідачки вважає, оскільки позивачка не є власником транспортного засобу, немає матеріально-правових підстав для витребування його у власника, а саме ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Підприємства, яке засновано на власності обєднання громадян «Підприємство громадської організації інвалідів «Еко-Групп» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши представників сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2012 року ОСОБА_1 на підставі договору в усній формі з повіреним склала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_2 керувати з правом тимчасового виїзду за кордон та знімати з обліку в органах ДАЇ, продати за ціну та на умовах за його розсудом, за умови сплати податку з доходів фізичних осіб, страхувати, здавати в оренду легковий автомобіль марки «Ford Edge», що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО №504966, виданого РЕВ-1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 18.12.2012 року, вип. 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 18.12.2012 року, для чого надала йому право одержувати необхідні довідки та інші документи, подавати від її імені заяви, бути її представником в органах ДАІ, по всім необхідним питанням пов'язаним з експлуатацією та розпорядженням вищезгаданим автомобілем, в тому числі за питанням переобладнання, заміни номерних вузлів та агрегатів, одержання номерних знаків, транзитних номерів, в разі необхідності проходження техконтролю; підписати договір купівлі-продажу, оренди автомобіля, одержувати належні їй гроші, в тому числі у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП, укладати правочини по відшкодуванню заподіяної шкоди, сплачувати за неї всі необхідні транспортні податки та інші необхідні платежі, розписуватися за неї, у разі необхідності отримувати тимчасовий реєстраційний талон, а також виконати всі інші дії,пов'язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком на три роки з правом повного або часткового передоручення і дійсна до двадцятого грудня дві тисячі п'ятнадцятого року включно. Дані обставини підтверджуються наданою до суду копією довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за №3912 (а.с.7-8).

Надалі ОСОБА_1 26 червня 2015 року склала заяву, про те, що довіреність, яка видана нею на зняття з обліку в органах ДАЇ, продаж, страхування, здачу в оренду легкового автомобіля марки «Ford Edge», на імя ОСОБА_2 та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 20 грудня 2012 року за реєстровим №3912, вона відміняє. Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі за №1978 (а.с.9).

Як стверджує позивач та її представник, довіреність ОСОБА_1 надавалась ОСОБА_2 20.12.2012 року на керування спірним транспортним засобом, оскільки у відповідача не було власного транспортного засобу для вирішення транспортних проблем, однак надалі 26.06.2015 року ОСОБА_1 відмінила вказану довіреність, однак відповідач ОСОБА_2 їй не повертає автомобіль. Крім того позивачка дізналась, що автомобілем користується дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у звязку з чим вона звернулась до суду з позовом про витребування у відповідачів транспортного засобу марки «Ford Edge», який їй належить на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Суд зазначає, що відповідно до вимог відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право на захист права власності із застосуванням ст.387 ЦК України, має лише власник цього майна, який відповідно до норм процесуального закону підтвердить своє право.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що 14.01.2008 року автомобіль марки «Ford Edge», чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887, реєстраційний номер НОМЕР_1, було зареєстровано на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі довідки-рахунок ЄГП №567442 від 19.11.2007р., виданої ТОВ "ЮМАС-АВТО" та вантажної митної декларації 500060000/7/216486 від 16.06.2007р., виданої Південною регіональною митницею. 27.02.2014 року в центрі ДАІ з обслуговування Березівського району Одеської області автомобіль марки «Ford Edge», чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887, було перереєстровано на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі довідки-рахунок ВІА №272189 від 27.02.2014 року, виданої ПГОІ «ЕКО-ГРУПП» та свідоцтва про реєстрацію ВНС-103210 від 14.01.2008 року. На автомобіль видано реєстраційний номер НОМЕР_2. Дані обставини підтверджуються листом з Центру №1 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста ОСОБА_4 від 11.09.2015 року за №42/1-3305, та копією заяви №36144192 від 27.02.2014 року, довідкою рахунком ВІА №272189 від 27.02.2014 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.63,112-114).

Власником автомобіля марки «Ford Edge», чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887, з 27.02.2014 є ОСОБА_7.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів, що вона є власником спірного транспортного засобу марки «Ford Edge», чорного кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №2FMDK49CX7BA82887, у звязку з чим підстав для витребування у відповідачів вказаного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО №504966, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 18.12.2012 року, відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України не має.

Крім того суд зазначає, що з отриманих документів вбачається, що спірний автомобіль був перереєстрований на відповідача ОСОБА_3 27.02.2014 року, тобто до звернення позивачки з цим позовом до суду, а саме 02.07.2015 року, та до відміни ОСОБА_1 26.06.2015 року довіреності, якою вона надала повноваження на зняття з обліку в органах ДАЇ, продаж, страхування, здачу в оренду легкового автомобіля марки «Ford Edge» ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких відноситься у тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв'язку із відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Підприємство, яке засновано на власності обєднання громадян «Підприємство громадської організації інвалідів «Еко-Групп», про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.