Справа № 2/756/683/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Богдан О.О.

за участі секретаря Мірошниченко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майнаподружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майнаподружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13 січня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Радянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 7 від 13 січня 2001.

У шлюбі у сторін народилися двоє дітей, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

24 листопада 2014 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Після розлучення малолітні син та донька проживають разом з позивачкою.

Позивачка зазначила, що після розлучення вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна - квартири загальною площею 39,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7.

Зазначає, що під час шлюбу, 06.07.2007 року, на умовах кредитування, позивачем та відповідачем разом за рахунок спільних коштів, було придбано квартиру за АДРЕСА_1, реєстраційне посвідчення НОМЕР_2 Київського міського бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 23.08.2007. Вартість квартири складає 500 000,00 грн., що на день підписання договору є еквівалентом суми 99 010,00 доларів США 00 центів, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розрахунок за квартиру здійснювався наступним чином.

Перший внесок склав 53,5 % від вартості квартири, що становить 53 010,00 доларів США. На решту суми, відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06.07.2007 р., що був укладений між відповідачем та банком (АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005), останнім видано кредит в розмірі 46 000,00 доларів США., що дорівнює еквіваленту 232 300 грн., за курсом Національного банку України на день укладання договору (курс НБУ 5,05 грн. за 1 дол.США).

На підставі кредитного договору № 0 від 06.07.2007 р. укладено договір іпотеки № 58457 від 06.07.2007 року. Відповідно до умов договору повернення отриманого кредиту в термін до 06 липня 2028 року.

Таким чином вартість спірної квартири складає 500 000, 00 грн., що на день підписання поговору є еквівалентом суми 99 010, 00 дол. США (курс НБУ 5,05 грн. за 1 дол.США).

На сьогоднішній день (з урахуванням інфляції і зміною курсу долара) ціни змінилися і справедлива ціна купленої в шлюбі квартири в гривні зросла.

Позивачка зазначає, що до моменту розірвання шлюбу, погашення кредиту здійснено в повному обсязі за рахунок спільних сімейних коштів. Витяг про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 18941377 від 04.06.2008 року.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, визнати та залишити нею право спільної власності на 1/2 частку квартири за АДРЕСА_1; усунути перешкоди у здійсненні відповідачем права користування квартирою за АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні позивача права користування квартирою, як об'єктом права спільної власності та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

08 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 липня 2007 року він дійсно придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С.

Вартість спірної квартири відповідно до п. 5 цього договору склала 500000,00 грн., що на день підписання договору була еквівалентною 99 010,00 дол. США.

ОСОБА_2 зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що вищезазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не відповідає дійсності та ОСОБА_1 свідомо вводить суд в оману та не повідомляє про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2007 року сторони не мали коштів навіть на сплату «першого внеску» в розмірі 53 010,00 доларів США, як вона зазначає.

Кошти на придбання спірної квартири були надані йому особисто його батьком ОСОБА_3 та невдовзі після придбання спірної квартири його батько ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_8 заселилися в квартиру, були зареєстровані в ній та проживають по сьогоднішній день.

Крім того, кошти в рахунок погашення споживчого кредиту фактично надавались також його батьком, оскільки сторони не мали можливості виконувати зобов'язання за кредитним договором самостійно та всі ремонтні роботи, облаштування вікон, придбання меблів також проводились за рахунок коштів, наданих батьками. Всі договори були укладені від імені його батька, оскільки він особисто і займався замовленням та оплатою робіт.

Також зазначає, що він разом з батьком звертався до агентств нерухомості, оглядав квартири, визначався з ціною купівлі-продажу квартир, враховуючи розмір суми, за якою його батьки мали можливість придбати житло, тому що власних коштів у сторін не було.

ОСОБА_1 участі в огляді квартир для покупки, їх стану, ціни, місця розташування, дати та умов придбання, в оформленні договору купівлі-продажу квартири не приймала, була присутня у нотаріуса тільки для надання згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири.

Договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2007 року був укладений від його імені лише в зв'язку з необхідністю отримання позики, а банки відмовлялися укладати кредитні договори на осіб похилого віку.

Таким чином, спірна квартира, хоча і придбана в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від своїх батьків у подарунок, а тому є його особистою приватною власністю.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2 просив суд, визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, проти зустрічного заперечувала.

Представник позивача первісний позов підтримала,проти зустрічного заперечувала, вважає його необґрунтованим. Просила в задоволенні відмовити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечував, зустрічний позов підтримав.

Представник відповідача проти позову ОСОБА_1 заперечував, зустрічний позов підтримав.

Третя особа ОСОБА_3 зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що спірна квартира придбана сином за його кошти, що були надані йому безвідплатно, а тому спірна квартира є власністю ОСОБА_2 Надав суду пояснення в якості свідка.

Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_12, дослідивши письмові докази, встановив обставини викладені нижче.

13 січня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 було укладено шлюб, який був зареєстрований у ВРАЦС Радянського РУЮ м. Києва, актовий запис № 7 від 13 січня 2001. (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

24.11.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва. (а.с. 8).

Спірним майном є однокімнатна квартира АДРЕСА_1,жилою площею 19,00 кв.м, придбана відповідно до договору купівлі-продажу 06.07.2007 ОСОБА_2. Вартість квартири складає 500000,00 грн, що еквівалентно 99010 доларам США на день купівлі. При купівлі квартири та укладення договору дана згода дружини ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу.

На підтвердження джерел походження грошових коштів для купівлі спірного житла позивачкою надано договір поруки №125728 від 06.07.2007, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов»язалась перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиут № 0 від 06.07.2007, укладеного між ОСОБА_2 та зазначеним банком. Сума основного договору складає 46000 доларів США . Сума основного договору 46000 доларів США , що еквівалентно 232300,00 грн.(а.с. 32-35).

Наявність договору кредиту від 06.07.2007 року сторонами визнано, проте суду не надано.

Крім того кредитне зобов»язання було забезпечено договором іпотеки № 58457 від 06.07.2007, зі змісту якого вбачається, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.36-39).

В спірній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 батьки відповідача ОСОБА_2 (а.с.51).

Таким чином позивачка стверджує,що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, придбане частково за кредитні кошти, а згодом виплачене з власних сімейних збережень. Вартість кредиту підтверджує пояснення позивачки про те, що сторони мали половину суми вартості квартири 53010,00 доларів, а решту сплатили взявши кредит в сумі 46000 доларів США.

На підтвердження наявності збережень ОСОБА_1 повідомила суд, що вона працює з 1994 року і мала збереження. Відповідач також працював, їздив за кордон, та отримував заробіток в розмірі 300-400 доларів США, які вона зберігала у своєї матері ОСОБА_9 в її квартирі.

Їй було відомо, що ними було прийнято рішення про те, що в спірній квартирі будуть проживати батьки відповідача, які переїхали з м. Тернополя і орендували житло. які і зробили там ремонт для власного комфорту і сплачують за неї комунальні послуги. Батьки відповідача допомагали їм з дітьми, які є двійнею.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що дочка дійсно зберігала кошти подружжя у неї в квартирі. Знає, що відповідач то приходив в сім»ю з дочкою, то уходив і пішов у 2007 році. Діти були маленькі. Вони допомагали. Дочка з дітьми спочатку проживала у неї, а потім проживала у трикімнатній квартирі АДРЕСА_5, яка куплена подружжям спільно у частках після продажу квартири дочки по просп.. Перемоги в м.Києві. Відповідач перебував в іншій країні, заробляв неофіційно у доларах і надсилав позивачці, а та зберігала до 2003 року. Було у неї близько 50000 доларів США. Жило подружжя фінансово стабільно.

Знає, що спірну квартири подружжя купило разом недалеко від своєї квартири для своїх дітей на майбутнє. Батьки відповідача переїхали з м. Тернополя і довго винаймали житло, їм допомагав старший син.

Після продажу власної квартири на просп.. Перемоги в м.Києві, дочка залишок коштів залишила зберігати у неї. А решту витратила на купілю спільної з відповідачем квартири АДРЕСА_5, де і проживає.

Свідок ОСОБА_10 в судовоу засіданні пояснила суду, що вона хрещена мати дітей сторін. Коли дітям було 6 місяців відповідач пішов з сім»ї,а потім приходив і уходив. З дітьми позивачці допомагали всі. Знала зі слів позивачки, що у неї були гроші і вона зберігала їх у матері.

Якось на кухні їх спільної квартири на Героїв Дніпра, де вони живуть відповідач їй особисто повідомив, що квартиру поруч вони купили для дітей на майбутнє, а поки що в ній будуть жити його батьки. Подружжя брало кредит. При цьому відповідач працював і отримував кошти в валюті. ОСОБА_1 працювала у ДПІ Печерського району м. Києва. Сім»я мала стабільний дохід. ОСОБА_1 з дітьми їздила за кордон відпочивати. З дітьми їй допомагали всі по трошки, і вона і мати і свекруха.

Свідок ОСОБА_11 брат відповідача суду пояснив, що про відносини сторін знає мало. Знає, що вони разом купили квартиру по АДРЕСА_5, де і проживали, обоє працювали в ДПІ, а потім відповідач зайнявся власною справою.

Знає, що його батьки купили свою квартиру по вул.. Героїв Дніпра, подробиць придбання не знає. Але знає, що вони допомагали з онуками і хотіли жити поруч. Про заощадження сторін не знає. Подружжя мало рівні статки. Де потім працював брат - не знає.

Зазначив, що у його батька статки були, він колишній номенклатурний працівник, працював керівником в управління транспорту міськвиконкому, керівник єдиного підприємства таксопарк. Гроші батьку потрібні не були, проте він формально взяв кредит для купівлі спірної квартири.

Зазначив, що з 2001 року він допомагає батькам не питаючи, чи потрібні їм кошти. Батьки робили ремонт у спірній квартирі . Взяти кредит для батька відмовився. Це батьків квартира.

Відповідач ОСОБА_2 в якості свідка в судовому засіданні підтвердив, що спірна квартира куплена за гроші його батька ОСОБА_17 Після переїзду батьків з м. Тернополя, вони проживали в орендованих квартирах, вивчали нерухомість. Спірна квартира була зручно розташована поблизу до них , вони бажали допомагати онукам.

Батько вирішив взяти кредит на квартиру, хоча гроші мав, але йому відмовили в банку за віком. Батько запропонував йому, він погодився. 60% сплатили відразу , а потім частками грошима батька сплатили решту по 700 доларів США. Письмові докази він залишив в квартирі де живе позивачка і він їх не має. Позивачка в оплаті участі не приймала.

Дітям тоді було 4 роки, в сі»ї були сварки, оскільки позивачці не вистачало завжди грошей, тому він залишав см»ю. Позивачка була незадоволена розміром його статків.

В спірній квартирі батько сам робив ремонт і все купував.

Про заощадження позивача свідку не відомо. Він не цікавився, де зберігалися кошти, але їм на життя вистачало. Скільки могло бути коштів у позивачки він не знає.

Зазначив, що коли вони купували квартиру по АДРЕСА_8, то позивачка наполягала на визначені частки - їй 90 йому 10%, тому вважає, що якби вона дала свої кошти на купівлю спірної квартири, вона б її не оформлювала на нього.

Третя особа ОСОБА_12 в якості свідка суду пояснив, що він з дружиною проживав в м. Тернополі. Постало питання переїхати до Києва щоб допомагати дітям.

Свідок зазначив, що мав статки - мав в м. Тернополі в центрі квартиру, дорогі меблі, цінну бібліотеку, техніку,і це все було продано до переїзду о Києва. Працював заступником начальника обласного управління автомобільного транспорту Тернопільської області з 1978 по 1998 рік, начальником відділу шляхів і споруд 1998-2001 роки, тому збереження мав.

Приїхали з дружиною до Києва у 2001 році, відкрив приватне підприємство і працював до 2005 року, потім в ДСУ24 заступником начальника доруправління.

В Києві орендував житло, а потім вирішили придбати квартиру біля дітей і шукали її.

Вирішили взяти кредит з мотиву безпеки ,щоб квартира була в іпотеці. Вважає,що позивачка виступила гарантом кредиту,оскільки була зацікавлена, щоб його дружина допомагала їй з дітьми.

Позивачка кредит не сплачувала і знала, що вона не сплачує, і не знає як гроші заробляють. Він особисто оформляти кредит не ходив, ходили сторони. Договір купівлі-продажєу також не оформляв і не був присутній оскільки в усьому довіряє сину. Він давав йому кошти на оплату як першого взносу та к і кожного місяця згодом для виплати кредиту.

У сторін був середній достаток. Матеріально вони їм не допомагали, онукам допомагають і витрачають на них свої кошти.

Гроші на квартиру він давав відповідачу безвідплатно для придбання житла для себе та своєї дружини та не заперечує, що це житло сина. У позивачки ключів від квартири ніколи не було і вона не просила їх. Питання власності спірної квартири з позивачкою ніколи не обговорювалося.

Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази суд прийшов до висновку, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання коштів у батька в дарунок чи безвідплатно. Крім того, в такому випадку оформлюючи договір кредиту, іпотеки та беручи дружину гарантом, відповідач не повідомив її про фіктивність таких угод для неї та про наслідок, оскільки зі слів позивача вона була впевнена, що квартира спільна, оскільки перший взнос сплачувала вона з накопичених коштів сім»ї, а відповідач заробляв надалі щоб сплатити кредит. Сторони підтвердили, що питання права власності не обговорювалось, таким чином суд приходить до висновку, що воно визначалась як спільне, виходячи зі змісту договору іпотеки.

Слід зазначити, що жодна з сторін не надала належних письмових доказів своїх статків і джерел походження майна.

Оцінюючи пояснення третьої особи ОСОБА_3 суд критично відноситься до пояснень стосовно його заробітку і фінансових можливостей як особи, що займала посади керівників, оскільки з довідки пенсійного фонду України вбачається, що пенсію він отримував з 2006 року в розмірі - 762,85 грн., з 2007 - 940 грн., з 2008 - 1865,62 грн. , що не свідчить про його велику заробітну плату. Крім того, розпоряджаючись коштами своєї сім»ї з дружиною, яка не залучена до розгляду справи , третя особа без дозволу дружини стверджує про передачу спільного майна їх як подружжя у власність сина. Разом з тим, стверджуючи про власність сина ОСОБА_17 знаючи, що син не проживає з відповідачкою з 2003 року і що квартира його не вирішив питання щодо належної перереєстрації права власності, за яку він начебто сплатив кошти своєї сім»ї чи свої.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі-продажу спірної квартири за власні кошти відповідач суду не надав. Пояснення свідків батька та брата щодо можливих статків батька є припущенням і письмово не підтверджені. Крім того, свідки є родичами відповідача і зацікавленими для нього особами.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях щодо фінансових можливостей батька відповідача та можливих побажань для сина мати у власності житло.

Пояснення відповідача та свідків ОСОБА_17 про відсутність у подружжя статків спростовуються підтвердженнями про багаторазове перебування позивача з дітьми за кордоном на відпочинку, наявність у неї закордонного паспорта з 2006 року і відпочинків з часу його отримання і по даний час кожного року, поясненнями свіх свідків про те, що родина мала стабільний дохід; неспростованими відповідачем поясненнями позивача про те, що відповідач працював за кордоном в Росії та Ашхабаді і пересилав кошти сім»ї у валюті, поясненнями відповідача про те, що він не знає скільки грошей було у дружини. Пояснення батька відповідача та відповідача про те, що позивачу не вистачало завжди коштів має оціночний характер і в сукупності з іншими доказами не може свідчити про відсутність коштів.

Крім того відповідачем та третьою особою так і не пояснено, де був взятий перший внесок на купівлю квартири, оскільки вартість кредиту це тільки половина вартості житла. В такому випадку пояснення третьої особи про те, що у нього були кошти всієї вартості квартири і саме він їх дав спростовується взагалі нелогічною необхідністю отримання кредиту на другу половину вартості житла під договір іпотеки, такі пояснення є нелогічними і суперечливими, а тому суд відноситься до них критично.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином спільна сумісна власність подружжя презюмується законом і задля відхилення від цього правила необхідно довести належними та допустимим доказами факт використання власних коштів на придбання майна або наявності певної домовленості.

Відповідно доч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З пояснень сторін вбачається , що жодної домовленості щодо власності між ними не було, крім тієї , що в їх квартирі будуть проживати батьки. Іншого відповідачем не доведено.

Крім того, з наданого суду договору іпотеки нерухомого майна від 06.07.2007 вбачається, що ОСОБА_2 на виконання зобов»язання про повернення кредиту за кредитним договором в сумі 46000 доларів США, що еквівалентно 232300 грн. передає в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 вартістю 540010,00 грн. (а.с.36-39).

Пунктом 1.5. цього договору встановлено , що договір іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя і згода ОСОБА_1 на укладення цього договору посвідчена нотаріально.

Також 06.07.2007 року складено договір поруки № 125728, за умовами якого поручитель ОСОБА_1 зобов»язалась відповідати за невиконання ОСОБА_2 умов договору споживчого кредиту № 0 від 06.07.2007 (а.с.32-35).

Таким чином пояснення позивача про те, що подружжю не вистачало коштів і вони взяли кредит є логічним , натомість пояснення третьої особи про те, що у нього були кошти проте його син для нього взяв кредит в шлюбі, оскільки вони напередодні побачили сторонню людину в даній квартирі є нелогічними та незрозумілими, а отже такими, що не можуть визнати належними.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, за винятком випадків і порядку, встановлених законом.

Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, на засадах розумності та справедливості, законності, суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири - спільної сумісної власності подружжя. Вимога позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування спірної квартирою шляхом передачі ключів від дверей квартири не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт чинення їй перешкод у користуванні квартирою та звернення до відповідача з питання надання ключів. Особи,я к і проживають у квартирі і користуються нею за домовленістю не є відповідачами у справі і до них така вимога не пред»явлена.

Позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню як необґрунтований і безпідставний, оскільки наданими ним доказами не доведено факт придбання спірної квартири за власні кошти.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 68 СК України, ст.ст. 321 ЦК України, ст.ст. 8,10,15, 60, 61, 88, 212-214 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,90 кв. м., житловою 19,00 кв.м.

В решті вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1судові витрати у розмірі 2500 (дві тисячі п»ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богдан О.О.