Провадження № 2/761/6246/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 (надалі - квартира), у зв'язку з не реалізацією свого права на проживання протягом встановленого законом строку, а саме відсутністю без поважних причин понад рік, із зняттям її при цьому з реєстраційного обліку в квартирі в Шевченківському районному відділі Головного Управління Державної міграційної служби України у м.Києві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Берестовою І.О., позивачка є власником вищевказаної квартири, яка була успадкована нею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_5

При цьому, починаючи з 18.07.2009 року та по теперішній час у даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2, яка є її сестрою та відповідно донькою померлої ОСОБА_6

Разом з тим, з моменту реєстрації відповідачка не тільки не проживає в квартирі, а ще й не сплачує житлово-комунальні послуги, чим, в свою чергу, перешкоджає позивачці, як єдиному власнику житла, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

На підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідачка не проживає в квартирі більше семи років та не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, позивачка вважає, що відповідачка не має на користування цим житлом.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» від 13.10.2016 року та «Хрещатик» від 11.10.2016 року, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці по справі - ОСОБА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2016 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Київського міського округу нотаріального округу Берестовою І.О., а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.06.2016 року за №00 (а.с. 6, 7).

Разом з тим, згідно з довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» №2-10/06-1053 (форма № 3) від 15.06.2016 року за вищевказаною адресою з 18.07.2009 року та по теперішній час зареєстрована сестра позивачки - ОСОБА_2, 1968 року народження (а.с. 8).

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з моменту своєї реєстрації за вказаною адресою, тобто з 18.07.2009 року, що підтверджується Актами від 07.08.2010 року, 24.02.2016 року, 20.04.2016 року та 18.06.2016 року, які складені працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва», з підписами сусідів, які проживають поряд з квартирою позивачки (а.с. 9-12), а також копіями заяв мешканців будинку АДРЕСА_1 від 12.10.2011 року та 16.2016 року, засвідчені їх підписами та підписом Директора КП ЖЕК «Золотоустівська», скріпленого печаткою підприємства, про те, що відповідачка вже більше 18 років проживає в Німеччині (а.с. 13,14).

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1, є обґрунтованими на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи вказані положення закону, суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні позову в частині вимог щодо зняття відповідачки з реєстраційного обліку в Шевченківському районному відділі Головного Управління Державної міграційної служби України у м.Києві, оскільки у даному випадку, заявлені вимоги є передчасними, а порушені права позивачки підлягають захисту саме шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, 1968 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

В решті позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом, або після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: