Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 336/2397/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В
№ провадження 22-ц/778/70/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Гончар М.С.,

Суддів Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на рішення Шевченквського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначали, що 15.08.2008 року позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/17-41/1490-38. За умовами цього договору банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 25500 доларів США строком до 15.08.2018 року зі сплатою 14,35% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

Посилаючись на наявність простроченої заборгованості за кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача достроково заборгованість за кредитним договором № 014/17-41/1490-38 від 15.08.2008 р. у сумі 13 090,15 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 9 435,36 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків 1122,38 долари США; пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 2 532,41 долари США та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Пунктом 3 статті 213 ЦПК України передбачено, що суд має повно та всебічно з'ясувати обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції відмовив у позові за недоведеністю позовних вимог.

За змістом ст. ст. 10,11,60, 131 ЦПК України обов`язок подання доказів суду або повідомлення про них покладається на сторони.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянув справу у відсутності представника банку та не роз'яснив письмово позивачу обов'язок надати докази на спростування заперечень відповідача та не попередив про правові наслідки, що в разі ненадання відповідних відомостей, справа буде вирішуватись на підставі наявних у ній даних чи доказів. Отже в повній мірі не виконав вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України та залишив спір невирішеним.

У зв'язку із зазначеним посилання суду в рішенні на відсутність доказів на спростування заперечень представників відповідача про неотримання відповідачем кредитних коштів за договором та неможливістю перевірити правильність розрахунків позивача заборгованості за кредитним договором, в тому числі визначення правильності нарахування пені, як на підставу для відмови у задоволенні позову не можна визнати обґрунтованим.

Встановлено, що 15 серпня 2008 року між ВАТ"ОСОБА_2 Аваль" (правонаступником якого є ПАТ "ОСОБА_2 Аваль") та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № № 014/17-41/1490-38, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 25500 доларів США строком до 15.08.2018 року зі сплатою 14,35% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором (а.с.6-13) У відповідності до додатку, який є невідємною частиною договору сторони погодили графік погашення кредиту (а.с.14-15). Станом на 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 має заборгованість за тілом кредиту 9 435,36 доларів США, з якої прострочена 583,19 доларів США, за відсотками 1122,38 долари США (прострочена 1077,87 доларів США), пені - 2 532,41 доларів США, а всього 13 090,15 доларів США (а.с.20-23).

Судом апеляційної інстанції перевірені заперечення представників відповідача про те, що ОСОБА_3 не отримував кредитних коштів.

У відповідності до п.6.1 Кредитного договору надання кредитних коштів провадилось шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

За клопотанням представників відповідача судом апеляційної інстанції було витребувано та досліджено у судовому засіданні меморіальні ордери на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів.

У відповідності до оригіналів меморальних ордерів за № № OP9V2859, 2 від 15.08.2008 року, які оглянуті у судовому засіданні, та копії яких долучені до матеріалів справи, ОСОБА_3 отримав кредитні кошти. До того ж, сплата ОСОБА_3 в подальшому щомісячних платежів на погашення кредиту також спростовує твердження про неотримання позичальником кредитних коштів.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як роз'яснено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

Умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором; пред»являти позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Позичальник зобов»язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов»язань за цим договором протягом не більше 30 календарних днів з моменту її пред»явлення (п.п.9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору).

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" зазначало, що станом на 15 лютого 2015 року ОСОБА_3 має заборгованність за тілом кредиту 9 435,36 доларів США, з якої прострочена 583,19 доларів США, за відсотками 1122,38 долари США, з яких прострочена 1077,87 доларів США, пені - 2 532,41 доларів США, а всього 13 090,15 доларів США.

Таким чином, оскільки відповідач має прострочену заборгованість, ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на підставі п.9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору та ст.1050 ЦК України скористався своїм правом вимоги на дострокове повернення кредиту.

Заперечення представників відповідача про те, що позивач не набув право дострокової вимоги повернення кредиту, оскільки відповідна вимога банка від 14.01.2015 року не отримана ОСОБА_3 є безпідставними з наступних підстав.

Право на дострокове стягнення кредиту передбачено приписами ч. 2 ст.1050 ЦК України та п.п.9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, проте колегією суддів перевірено, що відповідач після отримання копії позовної заяви впродовж 30 днів не сплатив прострочену заборгованність за кредитом, про що свідчить розрахунок заборгованості станом на 20 листопада 2015 року. Таким чином, є неприйнятними посилання відповідача на приписи ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недотримання гарантій для позичальника усунути допущені прострочення впродовж 30 днів з дня одержання вимоги.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором відповідає умовам договору і станом на 27 лютого 2015 року заборгованість за тілом кредиту становить 9 435,36 доларів США; по сплаті відсотків 1122,38 долари США, що становить 10 557,74 доларів США та пені - 2 517,07 доларів США, розмір якої було уточнено представником позивача у межах річного строку позовної давності. З огляду на те, що пеня сплачується позичальником в національній валюті по курсу НБУ на дату сплати, враховуючи, що на час ухвалення оскарженого рішення офіційний курс національної валюти становив 100 доларів США 2108,9 грн. розмір пені дорівнює 53 082,49грн. (2 517,07 * 21,089).

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований і неоспорений в передбаченому законом порядку, докази в обґрунтування його неправильності суду не надані.

Заперечення відповідача про стягнення заборгованості у валюті кредиту у звязку з тим, що матеріали справи не містять ліцензії банку на здійснення валютних операцій судом апеляційної інстанції перевірені та визнані необґрунтованими, оскільки позивач на підтвердження правомірності вимог стягнення у іноземній валюті надав відповідну банківську ліцензію №10, зареєстровану Національним Банком України 27 березня 1992 року за №94.

Доводи відповідача про зменшення розміру пені у відповідності до приписів ч.3 ст.551 ЦК України не є прийнятними, оскільки розмір збитків, до складу яких входить заборгованість за тілом кредиту та відсоткам, є більшими за розмір пені.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення заборгованності за кредитним договором № 014/17-41/1490-38 від 15.08.2008 року станом на 27.02.2015 року у розмірі 10 557,74 доларів США (за тілом кредиту 9 435,36 доларів США, за відсотками 1122,38 долари США) та пені 53 082,49грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судовий збір в сумі 7631,88грн (3634,23 + 3997,65), сплачений позивачем за звернення з позовом та апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/17-41/1490-38 від 15.08.2008 року у розмірі 10 557,74 доларів США (десять тисяч пятсот пятдесят сім) та 53 082,49грн (пятдесят три тисячі вісімдесят дві).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» судові витрати 7631,88грн (сім тисяч шістсот тридцять одна).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: