Справа № 473/3280/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"15" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2016 року представник позивача ОСОБА_1, яка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті 28.10.1991 року матері ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом та законом після смерті 21.07.2001 року сестри ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 21/100 частку житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську належний спадкодавцю ОСОБА_2на підставі свідоцтва про право приватної власності №115 від 24.02.1958 року, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 21/100 частку зазначеного будинку належного спадкодавцю ОСОБА_3на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 18.05.1992 року державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори та про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 21/100 частки земельної ділянки площею 0,0841 га кадастровий номер :11:016:0013, яка призначена для будівництва і обслуговування даного житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначала, що позивач разом з сестрою ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_2отримали свідоцтво про право на спадщину за законом 18.05.1992 року видане державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори на підставі ст. 555 ЦК Латвійської РСР і право власності на 21/50 частку житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську зареєстрували кожна за собою в Вознесенському МБТІ, після смерті ОСОБА_3, яка залишила заповіт на користь позивача, ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом встановлення факту прийняття спадщини, що підтверджується рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 14.10.2010 року.

Посилаючись на те, що позивач оформити спадщину в нотаріальному порядку не може через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок свідоцтво про право на спадщину за законом видане 18.05.1992 року державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори на підставі ст. 555 ЦК Латвійської РСР не можливо використати як доказ, оскільки він не відповідає вимогам законодавства через відсутність повноважень органу нотаріату Латвійської республіки посвідчувати право власності у порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходилося з 24.08.1991 року під юрисдикцією України, а також через відсутність оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 15.06.1993 року про передачу їм земельної ділянки площею 0,0841 га для обслуговування житлового будинку, представник позивача просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про вирішення спору на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечень проти позову не має.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 28.10.1991 року померла в Латвії мати позивача та ОСОБА_3 - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Ними було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом видане 18.05.1992 року державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори на підставі ст. 555 ЦК Латвійської РСР. Даний доказ судом оцінюється з урахуванням загальних положень цивільно-процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними доказами відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Будь який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами іншої держави після 24.08.1991 року, щодо посвідчення права власності у порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходилося з 24.08.1991 року під юрисдикцією України є недійсним та не створює правових наслідків.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки цього доказу його недійсність не може бути застосована до таких дій, як: визначення кола спадкоємців, прийняття ними спадщини та визначення складу спадщини, оскільки невизнання зазначеного може завдати лише шкоди особам. Тому виходячи з інтересів цих осіб, в тому числі і позивача, суд не може ігнорувати вказаний документ, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать з урахуванням того, що, право власності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кожної по 21/100 частці в житловому будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську зареєстровано Вознесенським МБТІ.

21.07.2001 року померла у Латвії сестра позивача ОСОБА_3,що підтверджується копією свідоцтва про смерть і вона залишила заповіт на користь позивача стосовно частки житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську посвідчений 19.05.1992 року державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 прийняла спадщину після її смерті шляхом встановлення факту прийняття спадщини, що підтверджується рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 14.10.2010 року. ОСОБА_1 також є спадкоємцем другої черги за законом стосовно іншого майна спадкодавця ОСОБА_3 - 21/100 частки земельної ділянки площею 0,0841 га кадастровий номер :11:016:0013, яка призначена для будівництва і обслуговування даного житлового будинку і належить їй, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 15.06.1993 року.

До складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 входить 21/100 частка в житловому будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську належна спадкодавцю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 18.05.1992 року державним нотаріусом Вентспілської державної нотаріальної контори на підставі ст. 555 ЦК Латвійської РСР, право власності ОСОБА_3на вказане нерухоме майно зареєстроване в Вознесенському бюро технічної інвентаризації. Крім того, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0841 га кадастровий номер :11:016:0013, яка призначена для будівництва і обслуговування даного житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого 15.06.1993 року.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Таким чином, за життя спадкодавець ОСОБА_3 набула право на нерухоме майно (житловий будинок) і тому спадкоємець ОСОБА_1 також набуває право власності в порядку спадкування на житловий будинок і на частку земельної ділянки через втрату оригінала правовстановлюючого документа на земельну ділянку в судовому порядку, а не в нотаріальному порядку.

У відповідності з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини.

Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частину житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті 28.10.1991 року ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частину житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську Миколаївської області в порядку спадкування за заповітом після смерті 21.07.2001 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частину земельної ділянки площею 0,0841 га кадастровий номер :11:016:0013, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку №5 по вул. Космонавтів в м. Вознесенську Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті 21.07.2001 року ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: О.Є. Старжинська