Провадження № 22-ц/779/1126/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горблянського Я.Д., Максюта І.О.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року задоволено частково позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Державного міського підприємства «Івано- Франківськтеплокомуненерго», заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 10634 грн 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго», витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі по 10 грн з кожного та судовий збір на користь держави у розмірі по 35 грн 45 коп. з кожного.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Апелянт, зазначає, що на підставі Закону України «Про жилово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені постановою КМУ № 630 від 21. 07. 2005р. надавав відповідачам послуги теплопостачання.

Однак, незважаючи на вимоги чинного законодавства, відповідачі не проводили оплату за надані їм послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2010р. складає 19 933,76 грн.

Зважаючи на величину нарахувань рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.09.2007р. № 457 застосовано норму «не більше 5 м3», причому при встановленні у квартирі приладів обліку та їх реєстрації теплопостачальною організацією споживачу виконується перерахунок вартості гарячої води, тобто з 18.09.2007р по дату встановлення лічильника знімається понаднормове використання води 5-3,3 = 1,7 м.3 на кожного мешканця в місяць.

Оскільки в квартирі АДРЕСА_1 не встановлювався квартирний засіб обліку підігріву води, то не було підстав для того, щоб робити і перерахунок по 3,3 м3. Нарахування проводилось в межах норми, оскільки не перевищувало 5 м3 на одну особу.

Таким чином, нарахування по опаленню та гарячому водопостачанню здійснювалося належним чином. Споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний повідомляти ДМП «ІФТКЕ» про зміну власника квартири чи про зміну кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Суд першої інстанції прийшов висновку, що вимоги ДМП «ІФТКЕ» щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Проте, судом не взято до уваги факт звернення ДМП «ІФТКЕ» до суду із заявою про видачу судового наказу №236н від 26.02.2009р. про стягнення заборгованості по вказаній адресі. Така заява була подана ДМП «ІФТКЕ» в межах строку позовної давності.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що помилковим є твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у зв'язку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки заява була повернута, а тому в даному випадку перебіг позовної давності не переривається.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 19 933,76 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 (форма власності комунальна) зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.153).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 20,21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно пункту 10 "Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30 грудня 1997 року за № 1497 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно.

Нарахування по оплаті наданих послуг позивачем проводились у відповідності до п. 17 вище зазначених правил, за змістом якого вартість послуг опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження вартості теплової енергії за 1 м. кв. квартири на її загальну площу, гарячого водопостачання - згідно кількості осіб зареєстрованих у квартирі та вартості 1 м. куб. гарячої води, а при наявності приладу обліку згідно з його показниками.

Внаслідок неналежного виконання споживачем відповідачами зобовязання по оплаті наданих послуг станом на 01.05.2015 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в загальній сумі 19933 грн. 76 коп. за період з 01.01.2006 року по 01.05.2010 року (а.с.3).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся 25.06.2010 року до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилась до 01.06.2007 року.

Загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності становить 10634 грн. 13 коп.

Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В даній справі відповідачі просили про застосування позовної давності.

За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а тому помилковим є твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у звязку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки заява про видачу судового наказу була повернута позивачу,а тому в даному випадку перебіг позовної давності не переривається.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності за період з 01.06.2007 року по 01.05.2010 року у розмірі 10634 гривні 13 копійок.

Доводи апелянта про те, що такий строк ними пропущено з поважних причин, оскільки позивач звертався до відповідача ОСОБА_5, який проживав у даній квартирі із заявою про видачу судового наказу 26.02.2009 року. Однак, судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.04.2009 року дану заяву визнано неподаною та повернуто заявнику, тому не можна вважати, що в даному випадку перебіг позовної давності не переривається. Також відповідно до норм споживання стягнуто судом першої інстанції заборгованість за надані послуги і доводи щодо збільшених норм споживання до відповідачів, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7