У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що з лютого 1997 року працювала у ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» і була звільнена 16 лютого 2015 року з посади головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказувала на те, що не мала жодного відношення до викрадення грошових коштів зі сховища, за посадою їй не були ввірені викрадені грошові кошти, будь-які грошові кошти або матеріальні цінності не обслуговувала. При звільненні адміністрація двічі вносила подання на одержання згоди на її звільнення і першого разу профспілковий комітет відмовив у наданні такої згоди, а вдруге її не було запрошено на засідання профспілкового комітету. Вважаючи вказане звільнення безпідставним, необгрунтованим та незаконним, просила поновити її на посаді головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 16 лютого 2015 року по день ухвалення судом рішення, а також моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що внаслідок незаконного звільнення відповідач залишив її без роботи, позбавив будь-якої можливості заробляти на життя, а, отже, без засобів для існування, у зв'язкуіз чим вона вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок підстави звільнення не може вільно працевлаштуватися, а також не має можливості отримувати державну допомогу по безробіттю.

В ході розгляду справи позивач доповнила позов вимогою про визнання незаконним та скасування наказу № 128-17к від 16 лютого 2015 року про її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Збільшила розмір моральної шкоди до 200 000 грн. Просила поновити її на роботі з 16 лютого 2015 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21668 грн та допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16 лютого 2015 року № 128-17к про звільнення ОСОБА_5 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» з 16 лютого 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу 21748,82 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, та на користь держави судовий збір в розмірі 974,40 грн. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 4370 грн допущено до негайного виконання.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст її трудових обов'язків, не виконувала обов'язків касира чи завідувача касою. Позивач за характером своїх трудових обов'язків не відноситься до основного кола працівників відділення банку, які безпосередньо обслуговували грошові кошти та товарні цінності. Сам по собі факт виявлення нестачі матеріальних цінностей не є підставою для визнання вини позивача та її звільнення у зв'язку із цим з роботи за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а також, що позивач не може відноситися до працівників, на яких у відповідних випадках поширюється дія п.2 ст.41 КЗпП України, як до осіб, які здійснюють функції охорони або обліку. Сам по собі факт нестачі матеріальних цінностей у разі, коли протиправні дії та вину позивача не було доведено не є підставою для розірвання трудового договору за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Згідно висновків місцевого суду, позивач, виконуючи посадові обов'язки головногоекономіста і додаткові обов'язки при входженні до складу комісії при здійсненні ревізії при перепризначенні відповідальних за сховище відділення та, будучи відповідальною за сховище за відсутності конкретного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як відповідальноїза сховище відділення, та відсутності передачі безпосередньо грошовихта товарних цінностей під звіт, не могла бути суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1. ст. 41 КЗпП України.

Крім того, у наказі про звільнення та звіті адміністрацією відповідача наголошено про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, а саме, по контролю за правильністю ведення обліку грошових коштів у сховищі відділення, що свідчить про те, що грошові кошти і матеріальні цінності, як зі сховища відділення, так і по касі відділення, позивачу під звіт не передавалися.

З такими висновками суду першої інстанції погодився апеляційний суд та, залишаючи без змін ухвалене ним рішення виходив з того, що позивач не довів законності звільнення ОСОБА_5 з роботи та відсутності вини у заподіянні їй моральної шкоди.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 6 лютого 1997 року ОСОБА_5 прийнято на роботу за контрактом старшим економістом обліково-операційного відділу Кременчуцької філії АППБ «Аваль» (надалі ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», банк).

Після неодноразових переведень та переміщень, остаточно ОСОБА_5 переведено 12 листопада 2012 року на посаду головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» тимчасово на період відпустки ОСОБА_8 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

6 лютого 2013 року ОСОБА_8 звільнено з посади головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Трудові відносини між сторонами не були припинені і жодна із сторін трудового договору не ставили вимогу про їх припинення, тому укладений трудовий договір 12 листопада 2012 року на визначений строк, встановлений за погодженням сторін за п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, не було розірвано. Після звільнення ОСОБА_9 між позивачем та відповідачем фактично та юридично було укладено трудовий договір на невизначений строк.

Наказом директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_7, якій було надано повноваження вирішення кадрових питань, від 16 лютого 2015 року за № 128-17к, ОСОБА_5 звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я за грубе порушення п.п. 10.6, 10.10 Положення про організацію операційно-касової роботи та системи контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого розпорядженням правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 119/2-РГІ від 27 липня 2010 року, п. 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування «Документів дня» в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого розпорядження правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 103/1-РГІ від 22 червня 2012 року.

В описовій та мотивувальній частині наказу про звільнення позивача з роботи зазначено про те, що 13 листопада 2014 року у Центральному Кременчуцькому відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» працівниками управління аудиту дирекції та відділень Служби внутрішнього аудиту по факту невиходу на роботу з невідомих причин начальника відділу касового обслуговування ОСОБА_10 було проведено ревізію готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей Центрального Кременчуцького відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль». Під час ревізії було виявлено, що фактична наявність готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, не відповідає даним обліку, а саме, виявлена нестача готівки на суму: 1425500 грн; 128000 доларів США; 29300 євро.

Відповідно до звіту за результатом службового розслідування підозри на шахрайство (вих. №142-4-5-00/149 від 17 грудня 2014 року), у продовж тривалого періоду часу (з 11 липня 2013 року по 12 листопада 2014 року) головний економіст Центрального Кременчуцького відділення ОСОБА_5 вчинила дії (в т.ч. бездіяльність), якими порушила свої посадові обов'язки та нормативні документи банку, а саме: не забезпечила перевірку фактичної наявності готівки, та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку; порушила вимоги нормативних документів банку при відкритті/закритті грошового сховища, проведенні раптових ревізій каси, а також ревізій при тимчасовій зміні матеріально-відповідальних осіб.

Адміністрація відповідача вважала, що зазначеними діями та бездіяльністю ОСОБА_5 порушила: п. 10.6, 10.10. Положення про організацію операційно-касової роботи та системи контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого розпорядженням правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 27 липня 2010 року; п. 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування «Документів дня» в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого розпорядження правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22 червня 2012 року; п.п. 1.1, 1.3. Договору про повну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року, укладеного з ОСОБА_5

У звіті також вказувалось, що зазначені дії ОСОБА_5, з якою укладено договірпро повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року, дають підстави для втрати до неї довір'я, а також, що в поясненнях стосовно порушення трудової дисципліни, наданих ОСОБА_5 14 листопада 2014 року, обставин, що спростовують наявність порушень або вини працівника, не наведено.

23 листопада 2012 року до позивача була доведена посадова інструкція головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», затвердженої розпорядженням правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 30 серпня 2012 року. У розділі 3 цієї посадової інструкції визначеноконкретні обов'язки головного економіста, а пунктом 3.7. інструкції передбачалося виконання інших обов'язків відповідно до нормативних актів банку.

23 листопада 2012 року між позивачем та банком було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою забезпечення зберігання майна, грошових коштів, матеріальних та інших цінностей.

У розділі 1 цього договору було зазначено модуль повноважень позивача, як головного економіста, а саме: консультування клієнтів, обслуговуваннядепозитів та поточних рахунків приватних клієнтів, обслуговування картковихрахунків, робота з дорожніми чеками, продаж сукупних продуктів банку. Вказанийперелік обов'язків відповідно до посадової інструкції та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність іншими угодами між сторонами усправі не доповнювався.

Підпунктами 1.1., 1.3. договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року передбачено, що працівник, який обіймає посаду головного економіста ЦКВ Банку зобов'язується: обережно поводитися з переданими йому для зберігання/обробки/ продажу і відпуску /перевезення/ застосування або для інших цілей в процесі роботи майна та інших цінностей, і вживати заходи щодо їх повного збереження та запобігання заподіяння банку шкода; суворо дотримуватися встановлених чинним законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку України та нормативними документами банку правил здійснення операцій з майном та іншими цінностями, забезпечення їх повного збереження.

Згідно звіту, складеного за результатом службового розслідування підозри на шахрайство, проведеного відповідно до Положення про порядок взаємодії структурних підрозділів при виявленні інцидентів операційного ризику, в тому числі шахрайство в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого постановою правління банку за від 19 травня 2014 року (вих. №142-4-5-00/149 від 17 грудня 2014 року), затвердженого 24 грудня 2014 року, висновками перевірки встановлено: начальник відділу касового обслуговування Центрального Кременчуцького відділення Полтавської обласної дирекції ОСОБА_10 привласнила готівкові кошти банку в сумі відповідно 1 425 500 грн, 125 000 доларів США та 29 300 євро. Для приховування фактів викрадення коштів ОСОБА_10 фальсифікувала дані про залишки готівкових коштів у Книзі обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку, проводки в інформаційних системах банку та звітні касові документи. Також, зазначено, що вчиненню шахрайства сприяла систематична службова недбалість начальника відділення ОСОБА_11, його заступника ОСОБА_12 та головного економіста ОСОБА_5

Фальсифікації з грошовими коштами тривали з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року.

Відповідно пункту 13 Інструкції проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 1 червня 2011 року, банк наказом призначає відповідальних осіб сховища цінностей (у складі не менше 2 осіб), на яких покладаються обов'язки щодо зберігання цінностей у сховищі цінностей.

Відповідно до п. 3.2. посадової інструкції позивача до її обов'язків відносилось виконання вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, колективного договору, нормативних документів банку, рішень Правління та інших органів банку, наказів, розпоряджень банку в межах Положення про Відділення та цієї Посадової інструкції.

Пунктом 14 Інструкції про ведення касових операцій банками в України, затвердженої Постановою Національного банку України №174 від 1 червня 2011 року передбачено, що керівник банку (філії, відділення), а також відповідальні особи в разі незабезпечення схоронності цінностей в касі банку несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з п.п. 10.6. Положення про організацію операційно-касової роботи та систему контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ «РайффайзенБанк Аваль», затвердженого розпорядженням Правління Банку №119/2-РП від 27 липня 2010 року при прийманні грошей і цінностей у сховище цінностей відповідальні особи сховища цінностей перевіряють: а) грошові банкноти повні, неповні і збірні пачки за кількістю корінців і надписами на накладках, а монету за надписами на ярликах, прикріплених до мішків; б) монету, перераховану і розфасовану за кількістю пакетів, тюбиків і в сумах, зазначених на них; в) грошові банкноти, попередньо підготовлені для видачі за надписами на ярликах, прикріплених до мішків (візків); г) іноземну валюту і валютні платіжні документи, сформовані за видами, номіналами і упаковані в порядку, встановленому Постановою Правління НБУ від 1 червня 2011 року № 174, в повні, неповні і збірні пачки за кількістю корінців і надписами на накладках, а монету в опломбованих мішках за позначками на прикріплених до них ярликах; д) банківські метали поштучно; е) дорогоцінні метали за надписами на ярликах, прикріплених до мішків; є) чекові і вкладні книжки у справній упаковці друкарень або установ банків за пачками без поаркушного перерахуванням; ж) решта цінностей (в умовних або номінальній оцінці) поштучно або поаркушно; з) відповідність фактичної наявності готівки та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку.

Відповідно до пп.10.10. вищевказаного Положення фактична наявність залишків готівкових коштів та цінностей в сховищі цінностей, виведених у книгах, щоденно підтверджується підписами відповідальних осіб сховища цінностей. Правильність залишків у Книзі обліку готівки операційної каси та інших цінностей при проведенні ревізії, пов`язаної зі зміною відповідальної особи сховища цінностей, підтверджується з моменту передачі готівки операційної каси до підписання акта ревізії не тільки особою, яка передає цінності, а і особою, яка їх приймає, окрім випадків, коли ревізія здійснюється у відсутності відповідальної особи (осіб) сховища цінностей, про що окремо відмічається в акті про проведену ревізію.

Пунктом 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування «Документів дня» в АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого розпорядженням правління Банку №103/1-РП від 22 червня 2012 року, хто саме є уповноваженою особою банку для здійснення перелічених дій, а саме завідувач касою.

За таких обставин доводи представників відповідача і третьої особи, що до таких уповноважених осіб відносяться і головні економісти, зокрема позивач, є безпідставними.

В період з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року наказом № 986 від 19 вересня 2014 року позивач була призначена разом з начальником відділу касового обслуговування Центрального Кременчуцького відділення Полтавської обласної дирекції ОСОБА_10 відповідальними за сховище відділення у період з 22 вересня 2014 року.

Наказом № 1030 від 29 вересня 2014 року з 30 вересня 2014 року відповідальними за сховищами призначено знову начальника відділення ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Тобто, за період з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року позивач була призначена лише один раз відповідальною за сховище відділення.

Твердження відповідача та третьої особи, що в період фальсифікацій з грошовими коштами позивач призначалася відповідальною за сховище наказом № 716 від 31 липня 2013 року не знайшло своє підтвердження, оскільки вказаними особами не було надано зазначений наказ в оригіналі з зазначенням про доведення цього наказу до позивача.

Заміна відповідального за сховище з начальника відділення ОСОБА_11 на ОСОБА_5 з 22 вересня по 29 вересня 2014 року у зв'язку з виробничою необхідністю, відповідачем не доведено.

На час виконання ОСОБА_5 обов'язків відповідальної за сховище, зокрема з 22 вересня 2014 року по 29 вересня 2014 року включно, окремий або додатковий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між банком та ОСОБА_5 - не укладався.

Посилання відповідача на наявність укладеного між банком та позивачем 23 листопада 2012 року договору про індивідуальну повну матеріальну відповідальність, та відсутність з цієї підстави необхідності укладення нового чи іншого договору про таку відповідальність між банком та позивачем, як відповідальною за сховище, вбачаються необґрунтованими, оскільки договір від 23 листопада 2012 року стосувався забезпечення схоронності грошових коштів та цінностей з повною матеріальною відповідальністю позивача, як головного економіста, за її модульними обов'язками.

29 вересня 2014 року, на виконання наказу №1030 від тієї ж дати, ревізійною комісією у складі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 була проведена ревізія готівки та інших цінностей за результатами якої надлишків або нестачі виявлено не було; зауваження ревізійної комісії були відсутні; відбулася зміна відповідальних осіб сховища: ОСОБА_5 передала ОСОБА_11 цінності, ключі та печатку; новими відповідальними особами сховища цінностей були визначені начальник відділу касового обслуговування ОСОБА_10 та начальник ЦКВ банку ОСОБА_11

Таким чином, за період часу, в який позивач виконувала обов'язки особи, відповідальної за схоронність готівки і цінностей у грошовому сховищі та на експозиції ЦКВ банку, будь-яких нестач готівки та інших цінностей виявлено та задокументованоне було, фактична наявність готівки та цінностей, що знаходились в сховищі відповідала даним обліку.

Наказами № 676 від 26 червня 2014 року, № 795 від 28 липня 2014 року, №899 від 21 серпня 2014 року, № 900 від 21 серпня 2014 року ОСОБА_5 було призначено головою комісії з прийому-передачі грошової готівки і цінностей, що зберігаються в грошовому сховищі та на експозиції відділення, тобто і за цими наказами остання здійснювала контрольно-ревізійні функції, під звіт грошові кошти не передаватися.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що сам факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем не може бути підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, якщо він не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати такий договір. Відповідач, уклавши такий договір з позивачем, фактично спонукав останню, як працівника, що не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати договір про повну матеріальну відповідальність, до укладення такого договору, чим порушував права позивала як найманого працівника.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

На підставі п.2 ст.41 КЗпП Україниможуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності.

Безпосереднім обслуговуванням грошових коштів і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Здійснення контрольно-ревізійних функцій не підпадає під поняття безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей.

Надаючи належну оцінку переліку та обсягу повноважень позивача, як головного економіста, та фактам прийняття участі позивача у внутрішніх комісіях при перепризначенні відповідальних за сховище відділення осіб, покладення на неї обов'язків відповідальної за сховище у період з 22 вересня по 30 вересня 2014 року, а також з урахуванням періоду з 11 липня 2013 року по 13 листопада 2014 року, коли, як зазначалося у звіті були вчинені фальсифікації з грошовими коштами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що позивач безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст її трудових обов'язків, не виконувала обов'язки касира чи завідувача касою.

За характером своїх трудових обов'язків позивач не відносилася до основного кола працівників відділення банку, які безпосередньо обслуговували грошові та товарні цінності.

Виконуючи посадові обов'язки головного економіста і додаткові обов'язки при входженні до складу комісії при здійсненні ревізії при перепризначенні відповідальних за сховище відділення та будучи відповідальною за сховище, за відсутності конкретного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як відповідальної за сховище відділення, та за відсутності передачі безпосередньо грошових та товарних цінностей під звіт, позивач не могла бути суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Суди правильно виходили з того, що факт виявлення нестачі цінностей не є підставою для визнання вини ОСОБА_5 та звільнення її в зв'язку з цим із роботи за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а також, що позивач не може відноситися до працівників, на яких у відповідних випадках поширюється дія п.2 ст. 41 КЗпП України, як до осіб, які здійснюють функції охорони або обліку.

При встановлені фактичних обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судових рішень правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська