АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1088/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1974/16Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
06 липня 2016 року м. Полтава
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року відхилена апеляційна скарга ОСОБА_2, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року залишене без змін.
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 і ТОВ «УКРЛАТАГРО» у пункті 3.1 договору оренди землі №33 від 11 квітня 2006 року визначили початком перебігу строку дії договору дату його державної реєстрації.
З таким висновком погодитися не можу, виходячи з таких мотивів.
У розглянутій справі положення пункту 3.1. договору оренди землі №33 від 11 квітня 2006 року та дійсну волю і домовленість сторін слід оцінювати (тлумачити) у їх взаємозвязку з іншими положеннями цього договору, фактичними обставинам, які не заперечуються сторонами, а також із приписами нормативних актів, яким врегульовані спірні правовідносини.
Відповідно до пункту 3.1 укладеного договору його укладено на десять років, починаючи з дати його реєстрації.
Пунктом 6.3 договору встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється не пізніше семи днів після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.
Згідно п.п.1 п.12.2 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.
Відповідно до п.14.1 цей договір набирає чинності після підписання сторонами і його державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.
Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.
Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-643цс16 від 13 червня 2016 року.
Верховний Суд України у справі №6-162цс13 (постанова від 19 лютого 2014 року), скасовуючи рішення судів, зазначив, що висновок суду першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, про те, що моментом укладення договорів оренди земельних ділянок є дата їхньої державної реєстрації є помилковим, оскільки відповідно до зазначених положень договорів оренди та Закону України Про оренду землі в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.
У справі №6-5цс13 (постанова від 06 березня 2013 року) Верховний Суд України зробив висновок про те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації до предявлення позову про повернення земельної ділянки чи після його предявлення.
Таким чином, згідно зазначених правових висновків момент укладення договору і момент його державної реєстрації є різними юридичними фактами, які можуть не збігатися у часі і породжують різні правові наслідки. Укладення договору це узгодження сторонами усіх істотних його умов, складання, підписання, надання йому (договору) передбаченої законом форми. Державна реєстрація це адміністративний акт, визнання угоди державою, наслідком якого є набуття сторонами цивільних прав і обовязків за укладеною угодою, набуття договором юридичної сили. Державна реєстрація договору підтверджує правомірність використання орендарем земельної ділянки у період з дати укладення договору і підписання акту прийому передачі до дати державної реєстрації.
Зі змісту пункту 3.1, пункту 6.3, пункту 14.1 укладеного договору (а.с.8) вбачається, що договір набирає чинності з дня його підписання і державної реєстрації, земельна ділянка передається орендареві не пізніше сем днів з дня його державної реєстрації. Таким чином, згідно наведених положень укладеної угоди взаємні цивільні права та обовязки сторін, виконання договору і, відповідно, початок перебігу строку його дії поставлені у залежність від виникнення двох юридичних фактів: державна реєстрація угоди і передача землі у користування орендарю, що відповідає вимогам ЗУ «Про оренду землі» та положенням Земельного Кодексу України.
Договір укладений сторонами 11 квітня 2006 року, у той же день орендодавець передав землю у користування орендарю згідно акту приймання-передачі (а.с.9).
У судовому засіданні обидві сторони підтвердили, що орендар фактично почав користуватися землею з дня укладення спірного договору, упродовж двох років (до дати державної реєстрації договору) орендодавцеві сплачувалася орендна плата, тобто фактично взаємні права і обовязки між сторонами виникли і почали реалізовуватися з дати укладення цієї угоди.
Наведені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 і ТОВ «УКРЛАТАГРО», уклавши договір, свідомо за взаємною згодою змінили раніше обумовлену ними дату початку перебігу його дії і розпочали його виконання з дня укладення угоди, тобто з 11 квітня 2006 року. Подальша державна реєстрація договору лише підтвердила законність, правомірність таких дій орендодавця і орендаря.
Отже, при вирішенні цього спору слід виходити з того, що 11 квітня 2006 року ОСОБА_2 і ТОВ «УКРЛАТАГРО» дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, склали і підписали договір, надавши згоді встановленої форми, і саме з цієї дати розпочався перебіг строку його дії, який закінчився 12 квітня 2016 року.
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області ОСОБА_1
Суддя О.А.Лобов