Справа № 738/1445/16-ц
№ провадження 2/738/372/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області в складi:

суддi ОСОБА_1,

секретарів судового засідання Костюк І.А., Бреус Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників зацікавлених осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернiгiвської областi цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до адміністрації Менської виправної колонії № 91, зацікавлені особи Менська ДПІ, управління Пенсійного фонду України в Менському районі, фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, Менський районний центр зайнятості, державна виконавча служба Менського району, про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до адміністрації Менської виправної колонії № 91, зацікавлені особи Менська ДПІ, управління Пенсійного фонду України в Менському районі, фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, Менський районний центр зайнятості, державна виконавча служба Менського району, про стягнення заробітної плати. Позивач свій позов мотивує тим, що будучи засудженим до позбавлення волі та відбуваючи покарання в Менській виправній колонії №91, в період з 02.10.2014 року по 18.03.2016 року він працював на посаді робітника майстерень установи дільниці (лозоплетіння), за вказаний період заробітна плата йому не виплачувалась та не нараховувалась, відрахування податків, зборів та інших обовязкових платежів, а також утримання аліментів не проводились. В своїй позовній заяві позивач посилається на норми ст. ст. 83, 95, 115 Кодексу законів про працю України та просить суд стягнути з Менської виправної колонії №91 на його користь заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку в сумі 25111,00 гривень та стягнути з Менської виправної колонії №91 на його користь компенсацію за затримку розрахунку по заробітній платі в сумі 211344,00 гривень. Загальна сума позовних вимог складає 236455,00 гривень.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що позивач прибув до Менської виправної колонії №91 30.03.2012 року та перебуває по теперішній час в установі. За наказом №98 від 10.10.2014 року начальника Менської виправної колонії №91 позивач був працевлаштований на виробничих потужностях майстерні установи на дільниці (лозоплетіння) з відрядною оплатою праці з 03.10.2014 року. Відповідно наказу № 16/1 від 01.04.2016 року позивач був залучений до праці на Підприємстві Менської ВК № 91, яке є самостійною юридичною особою, на посаду робітника швейної дільниці П з відрядною оплатою праці з 01.04.2016 року. Відповідно до показників роботи мав нараховані кошти за це, які після всіх відрахувань, зараховуються на особовий рахунок працюючого. Представник відповідача надав суду письмову інформацію про показники роботи засудженого ОСОБА_2 з відповідним розрахунком його заробітної плати. Посилаючись на вищевикладене, а також норми діючого законодавства, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Менському районі ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що позивач до управління Пенсійного фонду України в Менському районі з питання надання інформації про сплату страхових внесків не звертався, звітність про нарахування заробітної плати та єдиного внеску подається підприємствами, установами, організаціями з 01.10.2013 до органів податкової інспекції. В звязку з цим, представник заінтересованої особи висловила думку, що управління пенсійного фонду не може бути зацікавленою особою по даній справі.

Представник заінтересованої особи фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що відсутня інформація з приводу нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату ОСОБА_2, оскільки адміністрування Єдиного соціального внеску відповідно до Положення від 21 травня 2014 року № 236 перебрала на себе Державна фіскальна служба.

Представник заінтересованої особи Менська ДПІ ОСОБА_7 в судовому засіданні висловила думку про те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому не можуть бути задоволеними.

Представник заінтересованої особи Менський районний центр зайнятості ОСОБА_6 в судовому засіданні дала аналогічні покази.

Представник заінтересованої особи державної виконавчої служби Менського району, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, будь-яких письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не надав.

Заслухавши пояснення сторін, враховуючи покази дані представниками заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КЗпП визначено, що державою забезпечується право громадян України на працю тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Крім того, ст. 21 КЗпП визначає поняття трудового договору як угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Положеннями ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоровя і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до ст.120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно розділу V Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07.03.2013 року праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці. Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу.

Згідно з п. 164.6 ст. 164 Податкового кодексу під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обовязкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Враховуючи вищенаведене, заробітна плата осіб, засуджених до позбавлення волі, не відповідає визначенню заробітної плати в розумінні Податкового кодексу, і зазначені особи не є найманими працівниками відповідно до чинного трудового законодавства, тому підстави до застосування ПСП до їх доходів відсутні. Отже, зазначені доходи оподатковуються на загальних підставах, як інші доходи, за ставками, встановленими п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу.

Згідно з п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 цього Кодексу вищезазначені доходи, отримані платниками податку, відображаються податковим агентом у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою № 1 ДФ за ознакою доходу «127» - «Інші доходи» відповідно до Порядку № 1020.

Враховуючи зазначені обставини із заробітку засуджених не проводяться відрахування єдиного соціального внеску у відповідності до трактування нормативно правових актів.

Оплата праці засуджених до позбавлення волі регулюється ст. 120 КВК України від 11 липня 2003 року, згідно з якою форми і системи оплати праці, норми та розцінки праці зазначених осіб встановлюються нормативно правовими актами Міністерства юстиції України.

Положеннями Інструкції № 396/5 не передбачено нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці засуджених та утримання внесків із заробітної плати засуджених.

Судом встановлено, що оплата праці позивачу ОСОБА_8 проводилась за індивідуальною відрядною системою оплати праці.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що засуджені до обмеження та позбавлення волі не є найманими працівниками, оскільки органами кримінально виконавчої служби залучаються до суспільно корисної праці без укладання трудового договору. Заробіток засуджених не підлягає індексації як грошових доходів населення, оскільки Порядком проведення індексації грошових доходів населення окремо не визначено оплату праці засуджених в якості грошових доходів, які підлягають індексації, оплата праці засуджених відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації не підлягає.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Цивільно процесуальним кодексом України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи докази, наявні в матеріалах справи та здобуті судом в ході судового розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 2, 21 КЗпП, ст.ст. 118, 120 КВК України, Законом України «Про державну кримінально виконавчу службу України», Інструкцією про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, ст.ст. 3, 79, 88, 110, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до адміністрації Менської виправної колонії № 91, зацікавлені особи Менська ДПІ, управління Пенсійного фонду України в Менському районі, фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, Менський районний центр зайнятості, державна виконавча служба Менського району, про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова