Справа № 362/336/16-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/5777/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 08.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг України» про захист прав споживачів та витребування безпідставно одержаних грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів та витребування безпідставно одержаних грошових коштів. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 16 грудня 2015 року нею було підписано договір фінансового лізингу із ТОВ «Євролізинг Україна» № Д00954, додаток № 1 та додаток № 2 до вказаного договору, за якими лізингодавець зобовязався придбати у власність автомобіль Geely MK Cross та передати його у користування лізингоодержувачу з подальшим переоформленням права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача. На виконання договору вона того ж дня сплатила на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 141416,88 грн., з яких адміністративний платіж у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, що становить 23290 грн., авансовий платіж у розмірі 50 % предмета лізингу, що становить 116450 грн., комісія банку за переказ готівки 1676,88 грн., однак відповідач не передав їй автомобіль. Оскільки, пропонуючи придбати автомобіль, ТОВ «Євролізинг Україна» у двозначний спосіб надало інформацію щодо строку поставки автомобіля, що спонукало позивача підписати договір, своїми діями відповідач ввів її в оману, застосував нечесну підприємницьку практику, яка також полягає у збільшенні ціни автомобіля у порівнянні із оголошенням відповідача в Інтернеті. Стосовно всіх істотних умов договору, а саме предмета, ціни та строків, позивач не отримала повну, достовірну та достатню інформацію, що є необхідною для його укладення; навпаки, надана інформація була неповною, неправдивою, ввела її в оману та завдала збитків. Зазначала, що дотепер відсутні будь-які відомості на підтвердження наявності у ТОВ «Євролізинг Україна» ліцензії на здійснення відповідних фінансових послуг, крім того, договір не посвідчено нотаріально. Крім того, на час укладення договору позивач перебувала в шлюбі і згоди чоловіка на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном у неї не було. Зазначає, що оскільки сторони при підписанні договору не досягли домовленості щодо усіх його істотних умов, не погодили та не підписали додаток № 3, який повинен був визначити розмір лізингових та інших платежів, умови щодо самого виконання договору, даний договір є неукладеним і підлягають застосуванню норми ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, а за користування безпідставно одержаними грошовими коштами відповідач повинен сплатити 3 % річних від простроченої суми. Просила стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 139740 грн., комісію за переказ відповідачу готівки у розмірі 1676,88 грн., 3 % річних у розмірі 470,12 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3) та сам обсяг таких платежів сторони не погодили та не підписали в момент укладання договору, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування, разом із тим погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору. Відповідач навмисно приховав реальне призначення платежу «адміністративний платіж» та не надав достатнього часу для ознайомлення з договором, порушивши ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони нечесної підприємницької практики. Сторонами не досягнуто згоди про предмет договору, оскільки в специфікації предмет не визначений, відсутні технічні та індивідуальні характеристики транспортного засобу, відсутня його ціна у грошовій одиниці України. Договір фінансового лізингу не є нотаріально посвідченим, а отже є нікчемним. Докази наявності у відповідача на час підписання договору ліцензії на надання фінансових послуг відсутні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про захист прав споживачів та витребування безпідставно одержаних грошових коштів, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 16 грудня 2015 року ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 00954, за умовами якого лізингоодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених даним договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства.

16 грудня 2015 року ОСОБА_2 сплатила на користь ТОВ «Євролізинг Україна» 139740 грн. адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу та 1676,88 грн. комісії за переказ готівки без відкриття рахунку.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами даного позову є неукладення, на думку позивача, договору фінансового лізингу із відповідачем і необхідність повернення безпідставно стягнутих грошових коштів внаслідок цього.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Аналіз договору фінансового лізингу виявляє, що останній складається із преамбули та розділів «Предмет договору фінансового лізингу», «Строк дії договору та строк лізингу», «Права та обовязки сторін», «Умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу», «Користування предметом лізингу», «Гарантійні зобовязання», «Страхування предмета лізингу», «Вартість предмета лізингу та платежі», «Сплата авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу», «Сплата лізингових платежів», «Умови переходу предмета власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу)», «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу», «Форс-мажор», «Повідомлення», «Конфіденційність», «Загальні умови», «Прикінцеві положення», «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін».

За умовами договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб Geely MK Cross у комплектації basic plus, обєм двигуна 1,5 бензин, механічний тип КПП, предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному договорі та додатку № 1 до даного договору, який є його невідємною частиною.

Згідно п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строк, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

Згідно п. п. 2.1, 2.2 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Згідно п. п. 3.1, 3.3 договору лізингодавець зобовязаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами; на умовах, викладених у даному договорі, передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу. Лізингоодержувач зобовязаний до отримання предмету лізингу на умовах та в порядку, передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі.

Згідно п. 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Згідно ст. 8 договору сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору за цим договором становить 9217,88 доларів США, що еквівалентно 232900 грн. Всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору, сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків, виставлених лізингодавцем. Усі поточні авансові та лізингові платежі по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1 по 10 число поточного місяця на підставі наданих лізингодавцем рахунків та/або квитанцій. Всі рахунки на сплату платежів, які вказані у додатку № 1 та додатку № 3, лізингоодержувач зобовязаний самостійно завчасно отримувати у лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього договору. Всі рахунки, які будуть отримуватися лізингоодержувачем від лізингодавця, будуть мати дату останнього дня дії такого рахунку або квитанції. Сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Згідно ст. 9 договору сторони визначили, що у разі зміни вартості предмета лізингу та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у додатку № 3 до даного договору, який сторони зобовязані підписати та який є його невідємною частиною. У тому разі, коли вартість предмета лізингу залишилась незмінною, сторони підписують додаток № 3 до даного договору з урахуванням вартості предмета лізингу, яка визначена у даному договорі.

Згідно ст. 10 договору лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). На момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 144,45 долари США, що еквівалентно 3625,70 грн. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобовязані підписати додаток № 3 до даного договору (графік сплати лізингових платежів або план відшкодування або додаток № 3 до даного договору). У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання, до купівлі транспортного засобу, підписати додаток № 3 до даного договору, із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Згідно ст. 11 договору вартість, за якою здійснюється придбання лізингоодержувачем предмета лізингу на підставі договору купівлі-продажу, лише після закінчення строку дії даного договору, дорівнює розміру залишкової вартості предмета лізингу, зазначеної в додатку № 3 до даного договору та яка дорівнює 1,5 % від початкової вартості предмета лізингу, вказаної в додатку № 3 до даного договору.

Також сторонами підписано додаток № 1 до договору, згідно якого вартість предмета лізингу 9278,88 доларів США, авансовий платіж 50 %, сума виплат авансового платежу 4639,44 долари США, щомісячний авансовий платіж 386,52 долари США, адміністративний платіж (10 %) 927,89 доларів США, комісія за передачу (3 %) 278,37 долари США, вартість предмета лізингу на дату підписання договору 232900 грн. Розписано графік погашення із розбиттям виплат на 12 разів по 386,62 долари США кожна.

Згідно додатку № 2 до договору марка транспортного засобу Geely модель MK Cross, ціна в доларах США 9278,88.

Структура і зміст договору свідчать про те, що вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу від 16 грудня 2015 року та додатки до нього відповідають, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу.

Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору та додатків до нього.

Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, додаток № 1 містить інформацію щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, адміністративного платежу в розмірі 10 %, комісії за передачу в розмірі 3 %, а також графік сплати 50 % авансового платежу протягом одного року. Також у ст. 9 договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку № 1 також міститься інформація щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією. До того ж, у п. 10.1 ст. 10 договору міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу.

Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Так, відповідно до умов п. 4.1 ст. 4 договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Укладаючи даний договір та додатки до нього, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору зафіксована в ст. 8.2 договору.

Умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього.

Відповідно до п. 9.7 договору, кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмету лізингу, у разі наявності. Різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Відповідно до п. 1.7 договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко зазначені в договорі.

Таким чином, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, і колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин укладення договору фінансового лізингу від 16 грудня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи додатку № 3 до договору висновків суду в цій частині не спростовують, оскільки із змісту договору вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо визначення змісту додатку № 3 в майбутньому після підписання основного договору, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Посилання позивача на нечесну підприємницьку практику і Закон України «Про захист прав споживачів», недодержання нотаріальної форми договору та отримання згоди другого з подружжя на укладення договору фінансового лізингу, відсутність ліцензії на проведення відповідних фінансових операцій не мають правового значення для вирішення даного спору та відхиляються колегією суддів, оскільки позивач не просив визнати договір недійсним або застосувати наслідки нікчемності правочину, а вважав договір неукладеним, що є взаємовиключними підставами позову, відповідно, суд першої інстанції правомірно діяв в межах позовних вимог.

Дійсно, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір фінансового лізингу від 16 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна», нотаріально посвідчено не було.

Разом із тим, п. 5 постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Доводи про нікчемність правочину ОСОБА_2 виклала вперше у апеляційній скарзі і в позові їх не заявляла, оскільки підстави позову були іншими.

Крім того, суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позову про витребування безпідставно одержаних грошових коштів.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Частина 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобовязання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобовязання). Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року в справі № 6-122цс14.

Отже, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини, підстави для застосування ст. 1212 ЦК України відсутні.

Виходячи із вищевикладеного, позов ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, відтак колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_3