Справа № 386/390/16-ц
Провадження № 2/386/173/16
12 липня 2016 року смт. Голованівськ
Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді Гут Ю. О.
секретаря судового засідання - Ю.Ю. Фенюшиної
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голованівська селищна рада Кіровоградської області про визнання особи такою , що втратила право на проживання
Позивач звернувся до суду з зазначеною заявою і вказав , що на праві приватної власності йому належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та належить йому на підставі Свідоцтва на праві особистої власності на жилий будинок НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 1986 року Голованівською селищною радою .
В будинку крім нього та членів його сім»ї зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2010 року .
ОСОБА_2 колишній чоловік його доньки , шлюб між ними розірваний 27.06.2013 року за рішенням Голованівського районного суду .
Він неодноразово просив його зняти з реєстрації , але відповідач відмовився це робити .
В даний час йому невідоме місце перебування відповідача .
Просить визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право на проживання за адресою АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з»явився , через канцелярію суду надав заяву, в якій вимоги підтримав в повному обсязі , просить справу розглядати в його відсутність та позов задовольнити .
В судові засідання 13.06.2016 р та 12.07.2016 року відповідач не зявився . В судове засідання відповідач викликався через оголошення в пресі , про що свідчить копія газети «Урядовий кур»єр» випуск № 117(5737) від 23.06.2016 року , тобто був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в звязку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Представник третьої особи - Голованівська селищна рада Кіровоградської області у судове засідання не з»явився , надав суду заяву , в якій проти позовних вимог не заперечує , просить справу розглядати в його відсутність .
В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та заяви позивача і третьої особи , дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.3 п.6 ЦК України, не порушуючи «право на житло», гарантоване ст.8 Європейської конвенції захисту прав та основних свобод людини 1950р, яка була ратифікована законом України 1997р Про ратифікацію Європейської конвенції захисту прав та основних свобод людини 1950р, Протоколів 1,2, 4,7 11 , які є невідємною частиною даної Конвенції.
Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом прав, зокрема із позовом про втрату права користування та відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Сфера державної реєстрації проживання/перебування особи в Україні регулюється Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів Затвердженим Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077.
Відповідно до ст.1 Закону «місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; Абзац п'ятий статті 3 в редакції Закону N 1673-VII ( 1673-18 ) від 02.09.2014; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Судом встановлено , що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок № 25 з надвірними будівлями , що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить йому на підставі Свідоцтва на праві особистої власності на жилий будинок НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 1986 року Голованівською селищною радою .
В будинку крім позивача та членів його сім»ї зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2010 року .
ОСОБА_2 колишній чоловік доньки позивача , шлюб між ними розірваний 27.06.2013 року за рішенням Голованівського районного суду .
Оскільки, з матеріалів справи слідує , що відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 без поважних причин значно довше встановленого строку, жодної домовленості щодо користування житлом між ним та позивачем не було, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у житловому будинку
Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.
Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки у відповідності зі ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справЄвропейську Конвенцію з прав людиниі практику суду як джерело права.
У розумінні п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін ''суд, встановлений законом'' поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: ''Сокуренко і Стригун проти України'' від 20 липня 2006 року та ''Лавентс проти Латвії'' від 7 листопада 2002 року).
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
Спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК) та відповідними нормами ЦК.
Відповідач є повнолітній колишній зять позивача і вселився у вказаний жилий будинок, як член її сімї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями статей 64, 65 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
Проте, як була зазначено вище відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку близько трьох років.
Згідно з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року''Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України'' «у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду справи в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами».
При цьому, відповідач має інше місце проживання, не є власником житла в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
У зв'язку із наведеним вище, суд знаходить достатність підстав для задоволення позову, при цьому, визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).
Викладене підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок , а/с- 8, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, з якого слідує , що відповідач не проживає в будинку з травня 2013 року , а/с- 9 , довідкою № 1652 від 28.03.2016 року , виданої Голованівською селищною Радою Кіровоградської області , а/с- 10 , копією заочного рішення суду від 27.06.2013 року , а/с- 11 , , копією довідки № 2 від 23.06.2016 року , виданої Ульяновським КМБТІ та копією домової книги, не викликає сумніву, є достовірним.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладається на позивача.
Керуючись статтями 10, 60, 61,74, 88, 158, 197, 213 - 215,218 224 Цивільно процесуального кодексу України , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР,, статтями 14-16, 20, 317, 321,391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 64, 65, 71,72, 156 Житлового кодексу України, ст..ст. 7,9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , ст 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голованівська селищна рада Кіровоградської області про визнання особи такою , що втратила право на проживання
Визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд протягом 10 ( десяти ) днів з дня проголошення рішення .

Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10(десяти) днів з дня отримання копії цього рішення .

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення суду , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом .

Суддя: Гут Ю. О.