У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Савченко В.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Полтавської обласної дирекціі публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення судових витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та Полтавської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її користь судові витрати у сумі 1 430 грн 30 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час розгляду апеляційним судом її апеляційної скарги у справі за її позовом про визнання недійсними договорів, відшкодування моральної шкоди нею було понесено судові витрати у розмірі 1 430 грн 30 коп.

Враховуючи викладені обставини та те, що апеляційним судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, позивачка просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Полтавська обласна дирекція на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 170 грн 30 коп. і судовий збір у сумі 260 грн.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов та стягуючи з банку на користь позивачки судові витрати, районний суд керувався тим, що при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2013 року апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачка обрала неправильний спосіб захисту свого права.

Проте погодитись із такимивисновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Полтавська обласна дирекція, третя особа - управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві, про визнання недійсними договорів, анулювання повідомлення про персоніфікований облік, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 1 тис. грн моральної шкоди, 4 489 грн 06 коп. витрат на проведення експертизи, 1 250 грн витрат на правову допомогу та 118 грн 80 коп. судового збору. У задоволенні позову в частині скасування договорів про надання послуг з мобільним банкіром ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2014 року вищезазначене рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування договорів про надання послуг з мобільним банкіром та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсними договори від 16 січня 2009 року № 09-2111-79 та від 26 листопада 2010 року № 28-5/11-17. Питання про перерозподіл судових витрат не вирішувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання (п. 41 даної постанови).

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Апеляційний суд у рішенні правильно зазначив, що ст. 16 ЦК України та інші нормативно-правові акти не визначають такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як стягнення судових витрат.

Однак суд апеляційної інстанції не врахував, що даний позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про скасування судових рішень і закрити провадження у справі або залишити заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що позов ОСОБА_3 про стягнення судових витрат не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 205, 336, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Окятбрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Полтавської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення судових витрат.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

В.О. Савченко

В.А. Черненко