АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/1166/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/167/К/15 ОСОБА_1
Категорія - 5 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «СК РОДИНА»-ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «СК РОДИНА», третя особа: Реєстраційна служба Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання правочину недійсним, визнання незаконними і скасування свідоцтв про право власності, рішень про державну реєстрацію права власності, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «СК РОДИНА» (надалі ТОВ «СК РОДИНА»), третя особа: Реєстраційна служба Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання правочину недійсним, визнання незаконними і скасування свідоцтв про право власності, рішень про державну реєстрацію права власності, зобовязання вчинити певні дії, який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позову зазначив, що з 21 серпня 1986 року перебуває з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, ними було придбане наступне нерухоме майно:

- нежитлове приміщення, загальною площею 1783,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул Виробнича, 7, с. Новолатівка, Широківського району Дніпропетровської області.(надалі - Обєкт №1)

- нежитлове приміщення, загальною площею 1098,1 кв.м., що знаходиться за адресою: вул Островського, 3а, с. Новолатівка, Широківського району Дніпропетровської області. (надалі -Обєкт №2)

Однак, без попередньої згоди позивача відповідач ОСОБА_4 передала зазначене вище майно до статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА», як внесок, ставши його членом. На даний час право власності на спірні обєкти нерухомості зареєстроване за ТОВ «СК РОДИНА».

Посилаючись на те, що спірне нерухоме майно є спільною власністю подружжя і ОСОБА_4 не мала права розпоряджатися ними на власний розсуд без згоди позивача, в останній редакції позову від 07 серпня 2015 року просив суд:

- визнати недійсним правочин від 12.02.2013 року щодо відчуження ОСОБА_4 у власність шляхом передачі до статутного капіталу, ТОВ «СК РОДИНА» нежитлового приміщення розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Широківський район, с.Новолатівка, вул Виробнича, будинок 7, яке складається з: корівника(А-1), загальної площі 1783,6 кв.м., замощення (І), забору (№1) Обєкт №1 та нежитлового приміщення розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Широківський район, с.Новолатівка, вул Осторвського, буд 3а, яке складається з: зерноскладу (Б-1), загальною площею 1098,1 кв.м., огорожі (1,2,3), замощення (І-ІІ), водонапірної башні (ІІІ), будівлі контори (Ж), вбиральні (З), водоколонки (ІV) Обєкт №2, передача яких була оформлена актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА» від 12.02.2013 року.

- визнати незаконними та скасувати:

■свідоцтво про право власності №4991180 від 17.06.2013 року ТОВ «СК РОДИНА» на Обєкт №1.

■свідоцтво про право власності №4991362 від 17.06.2013 року ТОВ «СК РОДИНА» на Обєкт №2.

■рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «СК РОДИНА» на Обєкт №1, проведену на підставі свідоцтва про право власності №4991180 від 17.06.2013 року Реєстраційною службою Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, індексний номер 3227243 від 17.06.2013 року.

■рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «СК РОДИНА» на Обєкт № 2, проведену на підставі свідоцтва про право власності №4991362 від 17.06.2013 року Реєстраційною службою Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, індексний номер 3227327 від 17.06.2013 року.

- зобовязати ТОВ «СК РОДИНА» повернути у власність ОСОБА_4 Обєкт №1 та Обєкт №2.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому апелянт посилається на те, що суд при розгляді справи застосував до спірних правовідносин норми права, які регулюють взагалі відносини з поділу майна подружжя, тоді як предметом розгляду даної справи є недійсність правочину та повязані з ним наслідки, не взяв до уваги те, що договори про відчуженням спільного сумісного майна були укладені дружиною без його письмової згоди, не врахував, що спір виник не з приводу поділу майна подружжя, а з приводу визнання недійсним правочину щодо спільного майна подружжя, а отже не вірно кваліфікував правовідносини сторін. Крім того на думку апелянта суд неправомірно застосував правовий висновок постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.07.2013 року у справі №6-61цс13, оскільки даний висновок стосується відносин, щодо розпорядження часткою у статутному капіталі товариства, що в даному разі не є предметом спору даної справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався ч.ч. 2,3 ст. 61 СК України, та виходив із того, що якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів, а отже і відсутності у звязку із цим підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції

Ухвалюючи рішення, у справі що переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку, що майно яке придбане ОСОБА_4 та внесено нею до статутного капіталу товариства є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В цій частині рішення суду не оскаржується. В звязку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині застосування судом першої інстанції ст. 65 СК України та 369 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженнях яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом норм процесуального права, які є обовязковою підставною для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначені ст.214 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Судом встановлено, що з 21 серпня 1986 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі. /а.с. 6/

02 листопада 2005 року на підставі договору купівлі продажу ОСОБА_4 придбала нежитлове приміщення, загальною площею 1098,1 кв.м., що знаходиться за адресою: вул Островського, 3а, с. Новолатівка, Широківського району Дніпропетровської області. - Обєкт №2, право власності на яке за нею зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.11.2005 року.

23 листопада 2006 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу придбала нежитлове приміщення, загальною площею 1783,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул Виробнича, 7, с. Новолатівка, Широківського району Дніпропетровської області - Обєкт №1, право власності на яке за нею зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.11.2006 року.

Згідно протоколу №2 загальних зборів учасників ТОВ «СК РОДИНА» від 12.02.2013 року ОСОБА_4 прийнято до складу учасників ТОВ «СК РОДИНА», збільшено розмір статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА» за рахунок майнового внеску ОСОБА_4,(внесено Обєкт№1 та Обєкт №2), відповідно до оцінки внесеного ОСОБА_4 майна здійснено розподіл часток у статутному капіталі.(а.с.12)

Частка ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «СК РОДИНА» склала 45 часток, відповідно суми внесеного нею вкладу, який оцінено у 45 000 грн.

Обєкт №1 та Обєкт №2 передані відповідачем ОСОБА_4 до ТОВ «СК РОДИНА» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу товариства від 12.02.2013 року. (а.с. 13).

На даний час право власності на вказані обєкти нерухомого майна, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2015 року (а.с.101-103) зареєстроване за ТОВ «СК РОДИНА».

Згідно зі ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільною обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна визначає режим володіння та користування ним.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Разом з тим, відсутність такої згоди само по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеним одним із подружжя без згоди другого, недійсним.

Пунктом 6 ст. 3ЦПК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України, у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Визнання договору, укладеного одним із подружжя щодо розпорядження майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі, якщо суду установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна та третя особа за таким договором діяли недобросовісно. Зокрема, що третя особа знала чи за обставин справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України у справі за №6-1912-цс15 від 27.01.2016 року.

Ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження недобросовісності відповідача та засновника ТОВ «СК РОДИНА» при прийнятті рішення від 12.02.2013 року про передачу до статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА» нежитлових приміщень (Обєкт№1 та Обєкт №2).

Як й не спростовано обізнаність позивача ОСОБА_2 про укладення його дружиною договорів купівлі продажу нежитлових приміщень на її імя, передача майна до статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА», за взаємною згодою подружжя, що презюмується ст. 65 СК Україна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним передачу нежитлових приміщень до статутного капіталу ТОВ «СК РОДИНА» 12.02.2013 року.

При цьому правильно врахував, що з моменту внесення майна до статутного фонду, товариство є єдиним власником майна і це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.

У разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного капіталу підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у власність підприємства а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства чи половини майна, що залишилося після ліквідації підприємства.

Отже, у разі спору між подружжям, позивач не втрачає права вимоги щодо включення цього майна до поділу чи права вимоги половини доходу від діяльності підприємства. Це в свою чергу означає, що існує правовий механізм захисту, за умови виникнення спору щодо майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не зясував обставини щодо відчуження спільного майна без урахування інтересів сімї, колегія суддів не може взяти до уваги з урахуванням положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, якими передбачено обовязок саме сторін, а не суду зазначити у позові та надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається , крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

У порушення зазначених процесуальних норм, позивач таких доказів не надав як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, і не спростував факту передачі ОСОБА_4 майна саме в інтересах сімї.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом вірно застосовані норми сімейного законодавства та розяснення наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Так, норми права про поділ майна, наводяться в контексті якщо виникає спір про поділ майна, що не означає неправильне застосування судом, при розгляді справи, норм матеріального закону.

Посилання суду на правовий висновок Верховного Суду України від 03.07.2013 року у справі №6-61цс13 не тягне за собою скасування правильного по суті рішення суду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає що обставини викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка. Нових доказів які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8