АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Цуканової І.В.,

секретар Сікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем за період з листопада 2001 року по липень 2008 року народились діти: сини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2

Оскільки відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, не приймає участь у вихованні синів, не підтримує з ними родинних стосунків, не надає матеріальної допомоги, веде антисоціальний спосіб життя, позивачка просила позбавити ОСОБА_4, який проживає за адресою: 73000, АДРЕСА_1, батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 23.12.2015 року до участі у справі, у якості третьої особи, залучено Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили, ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнав, пояснивши, що він займається вихованням синів, але позивачка в цьому перешкоджає.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків із виховання синів в той час як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка виконує батьківські обов'язки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців, не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.16) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно роз'яснень, даних в п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року ( далі Конвенція) у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.4,5). діти проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.12.2012 року зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в його спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Визначено ОСОБА_4 спосіб спілкування з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом встановлення побачень щотижня з 10.00 суботи до 10.00 неділі та один день серед тижня забирати дітей зі школи до вечору цього ж дня за домовленістю з матір'ю (а.с.50).

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 07 грудня 2006 року, прийнятому у справі «Хант проти України» зазначив, що сам факт заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав вже може свідчити про його інтерес до дитини.

А як вбачається з матеріалів справи відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог (а.с.45-46), ОСОБА_4 посилався на те, що він позбавлений можливості вільно спілкуватися з синами, оскільки позивачка чинить йому перешкоди в цьому, не дозволяє забирати дітей до нього додому, внаслідок чого він може бачитися з синами лише у школі. Також, на підтвердження факту його участі в матеріальному забезпеченні дітей надав довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій зазначено, що із пенсії пенсіонера ОСОБА_4 проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_3, яка проживає за адресою:АДРЕСА_2, у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 01.06.2012 р. (а.с. 54).

Згідно характеристики на ОСОБА_4, наданої спеціалізованою школою I-III ступенів № 30, відповідач цікавиться успішністю у навчанні синів, піклується про те, щоб вони були забезпечені всім необхідним для занять у школі, займається всебічним розвитком дітей, підтримує зв'язок із класними керівниками (а.с. 49).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради-органу опіки та піклування Суворовського району м. Херсона, затвердженого рішенням виконавчого комітету №35 від 11.03.2016 року, відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, відносно його малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 93).

З огляду на те, що позивачкою не надано належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання синів, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в той час як відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що прагне брати участь у вихованні дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його синів ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати захисту інтересів дітей та стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, які не обґрунтовані законом та такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається

Керуючись ст.ст.303,307,308,314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Цуканова