АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4511/15-ц Номер провадження 22-ц/786/708/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Буленка О. О.

суддів: Дорош А. І., Триголова В. М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №2» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що згідно рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів від 05.09.1978 року за ЖЕК №6 було закріплено квартиру АДРЕСА_1 як службову і в тому ж році дану квартиру їй було передано як працівнику даного ЖЕК. З 1978 року і по даний час вона проживає в даній квартирі, але не має можливості оформити право власності на неї, оскільки квартира має статус службової. У зв'язку з цим вона звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 як за набувальною давністю.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та постановити рішення згідно якого задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача відсутні необхідні умови для виникнення права власності за набувальною давністю, оскільки вказана квартира їй була виділена як службове житло, квартира знаходиться в комунальній власності, на даний час статус цієї квартири не змінено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він грунтується на повно зясованих обставинах та вірно застосованих нормах процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1978 року, яка була закріплена за ЖЕК-6 відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави №551 від 5.09.1978 року та Ордеру №962 від 5.10.1978 /а.с.4, 5/.

Позивачка вказує на те, що відкрито і безперервно проживає за вказаною адресою, посилаючись на виписку із домової книги №2/735 від 15.02.2013, де вказано, що ОСОБА_2 зареєстрована як квартиронаймач та на показання свідків. /а.с.6/.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу право власності чи речове право іншої особи.

Посилання ОСОБА_2 на добросовісність, відкритість, давність володіння цим житлом та на вимоги ст. 344 ЦК України є безпідставними, оскільки поселення в квартиру та проживання у ній відбулося у порядку, встановленому законом, тобто випливає із житлових прав квартиронаймача службового житла та не породжує підстав для набуття права власності на належне територіальній громаді нерухоме майно, незалежно від давності користування ним.

Правовідносини з користування комунальним житлом регулюються параграфом 1 глави 58 ЦК України та Житловим кодексом України, а набуття права власності на житлові приміщення Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 308 ЦПК України як підстава для скасування рішення, то апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О. О. Буленко

Судді: А. І. ОСОБА_3 Триголов