Провадження 2/127/49/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О. С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

11.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Мотивувала позов тим, що з 28.01.2007 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4. 19.03.2010 року шлюб був розірваний.

На підставі рішення суду з відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 стягувались аліменти в сумі по 500 грн. щомісяця, в подальшому розмір був зменшений до 125 грн.

Відповідач з моменту розірвання шлюбу не спілкувався із донькою ОСОБА_4, в тому числі по телефону, не цікавився її життям, інтересами, навчанням, духовним та фізичним розвитком, не брав участі у її житті взагалі, не вітав із днем народження, бачив дитину лише 1 раз. З 2011 року має заборгованість по сплаті аліментів, а іншої матеріальної допомоги не надає.

Позивач вважає, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо ОСОБА_4, тому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, 2008 р.н.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримала. Суду пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вони розірвали шлюб в 2010 році. Проте, з того часу, як дитині виповнилось шість місяців, відповідач пішов від них і не бачився із ОСОБА_4, тому дитина не знає батька. Наголосила, що ніколи не перешкоджала відповідачу бачитись і спілкуватись з дитиною, разом з тим, відповідач знаходив причини не зустрічатись, хоча знав де вони живуть і знав номери телефонів. Така пасивна поведінка продовжувалась роками. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку, оскільки своєї дитини не знає, грошей на її забезпечення не надає, допустив заборгованість з 2011 року навіть по сплаті аліментів в зменшеному розмірі. Просила позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, також додав, що протягом розгляду даної справи в суді ОСОБА_2 не намагався встановити контакт із дитиною і не погасив заборгованість по аліментам. Відповідач самоусунувся від виконання обов`язку, оскільки не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток протягом багатьох років, не бачиться із донькою та не надає коштів, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, проте з приводу вирішення справи покладався на думку суду. Пояснив, що він дійсно не приймав участі у житті доньки ОСОБА_4. Останні три - чотири роки він не сплачував аліменти на утримання дитини, оскільки позивач відмовлялась їх отримувати, в тому числі відмовлялась отримувати додаткові гроші. Вважає, що саме через поведінку ОСОБА_3 він не бачиться із донькою. Також визнав, що на даний час він не впізнав би ОСОБА_4, оскільки не знає як вона виглядає. Також зазначив, що він має батьківські почуття до дитини і хоче налагодити контакт поступово. Просив врахувати, що у другому шлюбі в 2014 році у нього народилась донька, а також він усиновив дитину дружини від першого шлюбу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_4 - його онука і також він погодився, що ОСОБА_2, як батько, безвідповідально ставився до своїх обов'язків відносно дитини, однак, вважає, що в цьому винна і ОСОБА_3 через свою поведінку, тому це не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

В судове засідання представник органу опіки і піклування Марценюк Л.Є. не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути дану справу у її відсутності, підтримала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, свідка, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 8).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №334 від 19.03.2010 року, а 15.07.2010 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції 15.11.2013 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила ім'я на «ОСОБА_3», про що 15.11.2013 року складено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 5).

Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом «Надія» 02.02.2016 року №139, що ОСОБА_3 проживає із донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 50).

В судовому засіданні сторони визнали, що дитина знаходиться на утриманні матері. Лише 12.04.2016 року відповідач перерахував на користь позивача поштовим переказом кошти в сумі 500 грн., проте представник позивача пояснив, що цю суму вона не отримала (а.с. 60).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2011 року було зменшено розмір аліментів, які ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати згідно рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 30.12.2008 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500 грн. до 125 грн. ОСОБА_4 призначено державну допомогу в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. Рішення набуло сили 12.03.2011 року (а.с. 54).

Разом з тим, і цю суму відповідач не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №27795930 за період з 01.03.2011 року по 29.02.2016 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає 6 500 грн. (із розрахунку аліментів по 125,00 грн. щомісяця).

Довідкою, виданою ПП «Навчалочка» від 19.02.2016 року підтверджено, що ОСОБА_4 відвідувала дитячий розвиваючий центр «Навчалочка» в 2011 - 2012 навчальному році. Впродовж цього часу дитину на зайняття приводили бабуся та мати. Батько не був присутнім на заняттях (а.с. 53).

Із повідомлення КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 22.02.2016 року №177 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває під наглядом в даному закладі охорони здоров'я з 26.08.2014 року. Згідно даних медичної документації ОСОБА_4 разом з матір'ю зверталась до закладу 26.08.2014 року та 10.08.2015 року - для проходження чергового медичного профогляду, а 22.10.2015 року бабусею ОСОБА_9 здійснено виклик лікаря додому до ОСОБА_4 Відомостей про присутність батька під час оглядів немає.

З інформації, наданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 27 Вінницької міської ради 15.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_2, батько учениці 2-А класу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, участі у її вихованні під час навчально-виховного процесу не бере. Класний керівник учениці - учитель початкових класів ОСОБА_10 жодного разу з ОСОБА_2 не зустрічалась і не спілкувалась. Протягом 2015-2016 р.р. ОСОБА_2 не відвідував ОСОБА_4 у закладі, у батьківських зборах та інших шкільних заходах участі не брав, із заявами, клопотаннями до закладу не звертався (а.с. 52).

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В судовому засіданні було встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач проживав окремо від дитини, проте не виконував обов'язку по вихованню доньки ОСОБА_4. Дані обставини підтвердив сам відповідач, свідок ОСОБА_5, також ці обставини підтверджуються письмовими доказами. Також відповідач не заперечив, що він дитину не бачив багато років, будь-якої уваги їй не приділяв, її вихованням не займався, її розвитком та життям не цікавився. Під час раптової зустрічі він би не впізнав дитину.

Одночасно заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що не спілкувався та не бачився із ОСОБА_4 через те, що позивач чинила перешкоди.

Разом з тим суд вважає такі пояснення необґрунтованими. Відповідач не надав жодних доказів в підтвердження своїх заперечень, а в судовому засіданні повідомив, що юридичних заходів щодо реалізації свого права на виховання та спілкування із донькою ОСОБА_4 він не здійснював, до органів опіки і піклування, або до суду не звертався.

На запит суду та відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки і піклування надав висновок від 14.03.2016 року №01-00-011-4839 (а.с. 43-44) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Комісією враховано те, що з 2010 року ОСОБА_2 проживав окремо від доньки, не підтримував з нею родинних відносин, не цікавився її життям та розвитком, не спілкувався з дитиною, не брав участі в її утриманні, не вітав із святами. ОСОБА_4 не пам'ятає свого батька, оскільки він не спілкувався з нею більше п'яти років. Питання про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав розглядалось на засіданні комісії

02.02.2016 року, 16.02.2016 року, 01.03.2016 року, на яких було заслухано пояснення дитини ОСОБА_4, її матері, розглянуто документи, які стосуються даної справи. Батько дитини - ОСОБА_2 на засідання комісії не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день та час засідання.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей.

На підставі наданих суду доказів та враховуючи пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_4, її навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з дитиною протягом тривалого часу, не виявляє турботи та інтересу до її життя, внутрішнього світу, не розуміє її потреб, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батька суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками по вихованню дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Суд вважає необхідним роз'яснити відповідачу, що згідно ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських праві і суд, перевіряючи, наскільки змінилась поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Суд також роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір - 487,20 грн.

Керуючись Європейською конвенцією про здійснення прав дітей (Страсбург, 08.09.1995 року), Декларацією прав дитини (20.11.1959 р.), ст.ст. 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: