Справа № 134/470/15-ц Провадження № 22-ц/772/3298/2016Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 34 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, відповідача сільсь-когосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжок» ОСОБА_2, позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, їхньо-го представника, адвоката ОСОБА_6, представника відповідача сільсь-когосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Левково» ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Івано-

вича, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_5

Петровича до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Довжок», сільськогосподарського товариства з обмеженою відпові-

дальністю «Левково» про відшкодування майнових збитків,

за апеляційною скаргою представника сільськогосподарського товариства з об-меженою відповідальністю «Довжок» ОСОБА_15 на рі-шення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

19 березня 2015 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_5 звернулися у Крижопільський районний суд Вінницької області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеже-ною відповідальністю ( далі - СТОВ ) «Довжок» про відшкодування майнової шкоди ( збитків ), посилаючись на наступні обставини. Відповідно до держав-них актів на право власності на земельні ділянки сільськогосподарського при-значення, розташовані на території Соколівської сільської ради Крижопільсь-кого району Вінницької області, позивачі є власниками окремих земельних ді-лянок однаковою площею, по 1,3676 га кожна. Згідно договорів оренди землі від 30 вересня 2008 року ці земельні ділянки перебували в оренді СТОВ «Лев-ково» терміном на п'ять років, тобто до 30 вересня 2013 року. Перед закін-ченням терміну дії договорів оренди земельних ділянок орендодавці попере-дили орендаря, що не мають наміру переукладати такі договори, оскільки пла-нували самостійно обробляти свої землі, для чого замовили виготовлення тех-нічної документації про винесення в натурі меж земельних ділянок для виді-лення їх єдиним масивом. Однак, під час роботи на місці спеціалістів із землеустрою було виявлено, що належні позивачам земельні ділянки оброблені і засіяні зерновими культурами СТОВ «Довжок». Останнє відмовилося добро-вільно повернути самовільно зайняті землі та відшкодувати збитки, тому 20 жовтня 2014 року за результатами звернень позивачів в місцеві органи влади Соколівською сільською радою зафіксовано передачу власникам їхніх земель-них ділянок, про що був складений акт. 24 жовтня 2014 року в установленому порядку комісією Крижопільскої районної державної адміністрації визначений розмір збитків за користування відповідачем землею позивачів протягом 2013-2014 сільськогосподарського року у загальній сумі 77263,12 гривень, про що складений відповідний акт.

Крім цього, у 2014 році Крижопільська ОДПІ ГУ Міндоходів України на-правила позивачам повідомлення про сплату земельного податку, які ними ви-конані, хоча земельні ділянки в цей період використовувалися відповідачем і він повинен був сплатити цей земельний податок. На підставі статей 211, 212 Земельного кодексу України позивачі просили суд їхні вимоги задоволити ( т. 1, а. с. 11 -14, т. 2, а. с. 155 ).

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року задоволена заява представника позивачів ОСОБА_6 та залу-чено до участі в даній справі в якості співвідповідача сільськогосподарське то-вариство з обмеженою відповідальністю «Левково», с. Левково, Крижопільсь-кого району Вінницької області ( т. 2, а. с. 72 ).

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 ве-ресня 2016 року ( т. 2, а. с. 165-168 ) позов задоволений повністю, зі СТОВ «Довжок» с. Савинці, Тростянецького району Вінницької області стягнуто на користь кожного з позивачів завдану шкоду ( збитки ) в сумі 7023,92 гривень, сплачений земельний податок з врахуванням суми банківських послуг у роз-мірі 34,36 гривень, у відшкодування судового збору 243,60 гривні та послуг з оплати правової допомоги - 500,00 гривень.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 верес-ня 2016 року ( т. 2, а. с. 171 ) задоволена заява представника позивачів ОСОБА_20 та виправлена описка в резолютивній частині рішення суду: у вступ-ній і резолютивній частинах рішення слова «шкода ( збитки )» слід вважати словом «збитки».

З рішенням суду першої інстанції від 12 вересня 2016 року відповідач не погодився, представник ОСОБА_15 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати ( т. 2, а. с. 177-182 ). Апелянтка вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та проце-суального права, за неповного з'ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснен-ня та заперечення на апеляційну скаргу позивачів, котрі з'явилися в судове за-сідання, представників обох сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених представленими доказами.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення то-варного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Соко-лівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, позивачі є власниками окремих земельних ділянок однаковою площею, по 1,3676 га кож-на. У 2013 році СТОВ «Довжок» без згоди власників, без укладення договорів оренди землі засіяло земельні ділянки позивачів зерновими культурами, в 2014 році зібрало урожай. На звернення позивачів відповідач у добровільному по-рядку відмовився повернути самовільно зайняті земельні ділянки і відшкоду-вати збитки. Тоді на звернення позивачів Крижопільською районною держав-ною адміністрацією була створена комісія для визначення збитків, завданих са-мовільним зайняттям земельних ділянок позивачів. 24 жовтня 2014 року Со-колівською сільською радою зафіксовано передачу позивачам їхніх земельних ділянок, безпідставно використовуваних СТОВ «Довжок». Комісією, склад якої затверджений розпорядженням голови Крижопільської райдержадміністрації від 22 вересня 2010 року, визначений загальний розмір збитків, завданих пози-вачам, за користування їхніми земельними ділянками протягом 2013-2014 сільськогосподарського року в сумі 77263,12 гривні. Комісією встановлено, що термін погашення збитків у добровільному порядку становить один місяць з моменту затвердження акту комісії від 24 жовтня 2014 року головою Крижо-пільської районної державної адміністрації. В іншому випадку спір повинен вирішуватися у судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_5 у пов-ному обсязі, суд першої інстанції визнав доведеним факт самовільного вико-ристання СТОВ «Довжок» земельних ділянок позивачів у 2013-2014 сільсько-господарському році; посилаючись на лист Державної інспекції сільського гос-подарства у Вінницькій області від 15 травня 2014 року № 10-02/1483/14, акт від 20 жовтня 2014 року прийому-передачі СТОВ «Довжок» земельних ділянок їхнім власникам, складений сільським головою Соколівської сільської ради ОСОБА_21, підписаний лише ним та позивачами у справі, акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 24 жовтня 2014 року ( т. 1, а. с. 47, 48-50 ), показання свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_21, суд дій-шов висновку, що вимоги позивачів грунтуються на законі і підлягають задо-воленню.

Однак, з таким висновком погодитися не можна з огляду на такі фактичні обставини.

Згідно довідки СТОВ «Довжок» від 07 липня 2016 року № 34 ( т. 2, а. с. 1-68 ) дане сільськогосподарське підприємство у 2014 році уклало і зареєстру-вало в державних органах реєстрації по Соколівській сільській раді Тростя-нецького району Вінницької області договори оренди землі єдиним масивом загальною площею 118,6082 га. Договори оренди землі між позивачами і СТОВ «Левково» закінчилися дією у вересні 2013 року, після цього протягом певного періоду позивачі вживали заходів до виділення своїх земельних ділянок в на-турі для обробітку їх своїми силами. У позовній заяві ОСОБА_8, ОСОБА_26, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_5 зазначають, що зверталися до СТОВ «Довжок» з вимогою повернути їхні самовільно зайняті земельні ділянки і відшкодувати завдані збитки, але оскільки товариство цього добровільно не зробило, то вони звернулися у райдержадміністрацію з клопо-танням про визначення розміру завданих їм збитків.

Звернення позивачів до СТОВ «Довжок» з вимогою про повернення земель-них ділянок і відшкодування завданих збитків, участь представників СТОВ «Довжок» у роботі комісії, створеної керівництвом Крижопільської райдержад-міністрації, з питання визначення розміру збитків не доведені належним чи-ном доказами, які б були допустимими і безсумнівними. Враховуючи відсут-ність підписів директора і спеціаліста із земельних питань товариства в акті від 24 жовтня 2014 року, мав би існувати окремий акт фіксації відмови вказаних представників від підписання цього акта.

Питання самовільного зайняття і використання земельних ділянок висвіт-лено у Законі України від 19 червня 2003 року № 963-IV «Про державний конт-роль за використанням та охороною земель». Розрахунок розміру шкоди, запо-діяної юридичним та фізичним особам внаслідок самовільного зайняття зе-мельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначен-ням, зняття грунтового покриву ( родючого шару грунту ) без спеціального дозволу здійснюється територіальними органами Держземінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабіне-ту Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619. Постановою Кабіне-ту Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджена Методика ви-значення розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву ( родючого шару грун-ту ) без спеціального дозволу. Задля доведення безспірності заявлених позов-них вимог, з огляду на необхідність встановлення заподіяння саме відповіда-чем збитків позивачам, про відшкодування яких йдеться за заявленими позов-ними вимогами, слід було дотриматися положень пункту 7 цієї Методики. Проте, цього зроблено не було.

Оскаржуючи рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року, апелянт ОСОБА_15 посилається на те, що визна-чення розміру шкоди внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, ви-користання їх не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву ( родю-чого шару грунту ) без спеціального дозволу повинно проводитися територі-альними органами Держземінспекції, але ніяк не комісією, створеною райдерж-адміністрацією. Факт самовільного заняття земельних ділянок позивачів саме СТОВ «Довжок» є спірним, оскільки у даному випадку відсутні акти обсте-ження земельних ділянок та дотримання вимог земельного законодавства, та й будь-які інші матеріали обстежень земельних ділянок, на підставі яких позива-чі могли б стверджувати про факт самовільного зайняття їхніх земельних діля-нок та вимагати відшкодування завданих збитків.

З доводами апеляційної скарги слід погодитися.

З листа Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області від 15 травня 2014 року № 10-02/1483/14 вбачається, що цим контролюючим органом було розглянуто колективне звернення позивачів з приводу порушен-ня вимог земельного законодавства СТОВ «Левково» і встановлено, що остан-нє не використовує їхні земельні ділянки, тому підстави притягнення до відпо-відальності директора СТОВ «Левково» відсутні. Соколівська сільська рада листом від 13 травня 2014 року № 135 повідомляла про причетність до вико-ристання земельних ділянок позивачів СТОВ «Довжок» ( т. 1, а. с. 47, 161 ). 25 квітня 2016 року Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій об-ласті на запит суду першої інстанції листом № 10-02/727/16 ( т. 1, а. с. 182 ) по-відомила, що за зверненням жителів с. Левково, Крижопільського району Він-ницької області за дорученням прокуратури Крижопільського району від 13 січня 2014 року № 46-р спеціалістом Управління контролю за використанням і охороною земель Інспекції 14 травня 2014 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства СТОВ «Левково» при використанні земельних часток ( паїв ) позивачів у цій справі та встановлено, що у вересні 2013 року на території Соколівської сільської ради СТОВ «Дов-жок» здійснено посіви озимих культур єдиним масивом, в тому числі й на зе-мельних частках ( паях ). У цьому листі чітко зазначено, що в Державній ін-спекції сільського господарства у Вінницькій області відсутні матеріали пере-вірки дотримання вимог земельного законодавства СТОВ «Довжок» при вико-ристанні земельних часток ( паїв ) громадян на території Соколівської сільської ради, оскільки такий захід не проводився.

Отже, беззаперечним є факт не встановлення у визначеному порядку чин-ними нормативно-правовими актами використання відповідачем земельних ді-лянок позивачів, які станом на вересень 2013 року не були виділені в натурі з перенесенням меж та передачею на зберігання межових знаків. Такі роботи на виконання розпорядження голови Крижопільської районної державної адміні-страції від 16 грудня 2013 року № 228 проводилися представником ПП «Гео-вектор» в присутності позивачів лише 26 грудня 2013 року ( т. 1, а. с. 36-46 ).

З прослуховування технічного запису розгляду цього цивільного спору су-дом першої інстанції вбачається, що показання допитаних в якості свідків голо-ви СТОВ «Левково» ОСОБА_27, голови СТОВ «Довжок» ОСОБА_28, на-чальника відділу Держземагентства у Крижопільському районі Вінницької об-ласті ОСОБА_29, землевпорядника Соколівської сільської ради ОСОБА_30 однозначно не доводять вчинення саме відповідачем СТОВ «Дов-жок» самовільного використання земельних ділянок позивачів.

В цьому контексті є необхідним зазначити, що відповідальність за завдані збитки наступає у випадку покладання її на заподіювача майнової шкоди, для чого необхідна сукупність таких обов'язкових умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправність дій заподіювача; 3) причинний зв'язок між протиправною по-ведінкою заподіювача та шкодою; 4) вина в заподіянні шкоди. Деліктна відпо-відальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'-єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Керуючись положеннями статті 22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стяг-нення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопору-шення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відпові-дальність не настає.

Поняття «збитки» включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розу-міються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Мова йде не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушен-ня її цивільного права.

Враховуючи, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, у цій справі слід мати на увазі, що позивачі саме у грудні 2013 року робили реальні кроки з питання визначення меж належних їм на пра-ві власності земельних ділянок, до завершення цих робіт вони не могли і не ма-ли права приступати до використання окремих земельних ділянок з єдиного масиву огляду на наступне.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено поняття формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, яке передбачає визначення її пло-щі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об'-єднання раніше сформованих земельних ділянок; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток ( паїв ). Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призна-чення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування ( крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ді-лянок ) та державної реєстрації права власності на неї.

Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу як вагомі, обгрунтовані достовірними доказами, такі, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до норм частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення су-ду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом об-ставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обста-винам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуаль-ного права.

На виконання вимог статті 88 ЦПК України, враховуючи безпідставність позовних вимог за їх недоведеності, колегія cуддів апеляційного суду вважає правильним, доцільним і справедливим відшкодувати апелянтові за рахунок позивачів понесені судові витрати у зв'язку з оскарженням рішення суду пер-шої інстанції.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника сільськогосподарського товариства з об-меженою відповідальністю «Довжок» ОСОБА_15 задово-лити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 верес-ня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_31, ОСОБА_3, ОСОБА_32, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_33 до сільськогосподарського товариства з обмеже-ною відповідальністю «Довжок», сільськогосподарського товариства з обмеже-ною відповідальністю «Левково» про відшкодування майнових збитків - відмо-вити.

Стягнути з кожного з позивачів на користь апелянта сільськогосподарсь-кого товариства з обмеженою відповідальністю «Довжок» судові витрати, по-несені на оплату апеляційної скарги, по 267,96 гривень ( двісті шістдесят сім гривень 96 коп. ).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошен-ня, проте воно може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання за-конної сили в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: