АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 і просило винести рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 3.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом набуття предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі №28921 від 2.11.2006 року, у порядку, передбаченому ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку».

Позивач ПАТ «Дельта Банк» зазначив, що право вимоги у нього виникло на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 8.12.2011 року, між АКІБ»УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Позивач послався на те, що позичальник ОСОБА_1 не виконує договірних зобов»язань з погашення кредиту, у зв»язку з чим за ним, на час звернення до суду з цим позовом, утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 14.422.634 грн.81 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016року у позові відмовлено /а.с. 102-106/.

Відмовляючи у позові, суд послався на те, що позивачем не надано суду доказів того, що у визначений законом спосіб були зареєстровані зміни до іпотечного договору в частині зміни іпотекодержателя, як того вимагає Закон України «Про іпотеку».

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду доказів щодо невизнання відповідачем права власності позивача на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього на підставі письмового застереження, яке міститься в іпотечному договорі.

У поданій апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі /а.с.109-116/.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, тому,відповідно до положень ст. 305 ЦПК України,колегія суддів провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 03.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №0 (в подальшому номер договору змінено на №1) на суму 300.000 дол.США під 10,4% річних з кінцевим терміном погашення 03.11.2027 року.

Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник зобов»язувався повернути банку кредит у повному обсязі у терміни, передбачені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку, не пізніше 03.11.2027 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до указаного Банком терміну (достроково), відповідно до умов розділу 11 цього Договору.

Позичальник також зобов»язувався повернути основну суму кредиту та внести плату за користування кредитом у вигляді відсотків, комісій, а також сплати штрафних санкцій та здійснити інші грошові платежі згідно Договору.

Таким чином, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору кредита, які, відповідно до ст.1054 ЦК України,полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

На забезпечення кредитних зобов»язань між указаними сторонами кредитної угоди укладено договір іпотеки, в силу якого ОСОБА_1 заставив банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб»єктом оціночної діяльності.

Ринкову вартість заставленої квартири сторони визначили у розмірі 1.747.300 грн., відповідно до п.1.2. Договору Іпотеки.

Відповідно до п.3.2. Договору іпотеки сторони заставну не оформляли.

В силу ст.5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони за Договором іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»;

- право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що 8.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшло права вимагати від боржників повного належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами /а.с.33-34/.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконував договірні зобов»язання щодо погашення кредиту, за ним, на час звернення позивача до суду з цим позовом про звернення стягнення на заставлену в іпотеку квартиру, виникла заборгованість, що становить: борг за кредитом - 270.213,61 грн.; заборгованість за відсотками - 5.265.310,42грн.; пеня у сумі 3.249.263,05 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за відсотками - 90.370,38 грн.

Розрахунку заборгованості наданого суду позивачем, відповідач ОСОБА_1 не спростував і свого розрахунку не надав.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» у визначений законом спосіб не були зареєстровані зміни до Іпотечного договору в частині зміни Іпотекодаржателя.

Колегія суддів вважає цей довід суду аргументованим і законним, керуючись наступним.

Відповідно до ст.ст.4,19,24 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

А згідно до ст.10 указаного Закону Державний реєстр містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб»єктів прав, об»єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Крім того, п.60 Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого по становою КМ України від 22.06.2011 року за №703 зазначено, що для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник подає документи, що зазначені у п.27,28 цього Порядку.

Тобто, із вище наведених норм слідує, що іпотека чи відступлення прав за іпотечним договором без внесення указаних дій до Державного реєстру обтяжень речових прав на нерухоме майно, є такими, що не тягнуть за собою настання правових наслідків, в тому числі і право на пред»явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, оскільки позивач ПАТ «Дельта Банк» не надав суду виписку із Державного реєстру обтяжень речових прав про переуступку від імені АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за іпотечним договором №1від 03.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, указаний висновок суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає правомірним посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів, щодо невизнання відповідачем права власності позивача на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього на підставі письмового застереження, оскільки, набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки повинно відбуватись в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. І лише у випадку, якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді