АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/930/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Томчук С.В.
Провадження № 22-ц/789/1332/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

представника апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шумського районного суду від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Шумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень Шумської міської ради Тернопільської області, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2015 року вона подала до Шумської міської ради Тернопільської області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для ведення садівництва та ведення особистого селянського господарства. Рішенням Шумської міської ради 08 квітня 2016 № 247 та № 248 їй відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, однак серед осіб, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, були гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які порівняно з нею не мали переважних прав на отримання земельної ділянки.

Позивачка вважає незаконною відмову в наданні їй дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки, та вважає не законними рішення сесії Шумської міської ради від 08.04.2016 року №223, №234 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с.Соснівка Шумського району гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому просила суд визнати недійсним і скасувати рішення Шумської міської ради від 08 квітня 2016 № 247, № 248, №223, №234, та зобов'язати Шумську міську раду винести подану нею заяву від 29 грудня 2015року на розгляд сесії.

Рішенням Шумського районного суду від 28 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Рішення № 247 Сьомого скликання п'ятої сесії Шумської міської ради від 08 квітня 2016 року «про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства розташованої в с.Соснівка Шумського району, Тернопільської області, орієнтовною площею 0.6981 га.» та Рішення № 248 Сьомого скликання п'ятої сесії Шумської міської ради від 08 квітня 2016 року «про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення садівництва розташованої в с.Соснівка Шумського району, Тернопільської області, орієнтовною площею 0.1200 га.» визнати протиправними та скасувати їх.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відхилених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Шумської міської ради №223 і №224 та зобов'язання Шумської міської ради розглянути на пленарному засіданні заяву про відведення земельної ділянки у власність посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог зазначає, що в рішенні суду відсутні будь-які підстави для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

Колегія суддів, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на підставі вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення представника апелянта колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення .

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання незаконним рішень Шумської міської ради №247 та №248, якими відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва суд виходив з того, що права позивачки порушено які підлягають захисту шляхом визнання незаконними та скасування даних рішень.

Відмовляючи у решті позовних вимог суд першої інстанції керувався тим,

що належних та допустимих доказів у силу вимог ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження порушення права позивачки не надано.

З такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Згідно з ч.3 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 жителька АДРЕСА_1 29.12.2016 року звернулась до Шумської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.12 га та 0.6981 га за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням п'ятої сесії сьомого скликання Шумської міської ради № 247 від 08 квітня 2016 року позивачці ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.6981 га.

Рішенням п'ятої сесії сьомого скликання Шумської міської ради № 248 від 08.04.2016 року позивачці також було відмовлено на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої в АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.1200 га.

Згідно довідки виданої виконкомом Шумської міської ради № 154 від 14 червня 2016 року ОСОБА_2 в користуванні земельної ділянки не має.

З інформації, наданої Шумською міською радою від 05.05.2016року вбачається, що сесія Шумської міської ради 08.04.2016 року прийняла рішення №223, №234 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В суді апеляційної інстанції представник позивачки зазначив, що земельна ділянка, на яку ОСОБА_2 просила дозвіл на розроблення проекту землеустрою відноситься до земель запасу і ця земельна ділянка ніким не використовувалась. Позивачка не має жодної земельної ділянки у власності. Вважає, що громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідач незаконно надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки вони мають в користуванні земельні ділянки.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, при прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування та прийняття рішення про відмову про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування відповідач здійснював владні управлінські функції, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 19 січня 2016 року у справі № 22-3690а15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами.

Судом першої інстанції зазначена правова позиція Верховного Суду України не врахована.

Колегія суддів вважає що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не є належним .

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, суд першої інстанції розглянув справу за правилами встановленими ЦПК України, а тому судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205 , п.4 ч.1 ст.307, ч.1 ст.310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ч.1, п.1 ст ст.ст.205, 307, 310, 313, 314, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду від 28 вересня 2016 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Шумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень Шумської міської ради Тернопільської області , зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ннею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук