н/п 2/490/2589/2016 Справа № 490/6582/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участю позивача, її представника, представників відповідача ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди ,
ВСТАНОВИВ :
29 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» ( далі - поліклініка) про скасування Наказу головного лікаря Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» № 114 від 22 червня 2016 року Про притягнення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О.Л. до дисциплінарної відповідальності про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни та стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Позивач вказувала на те, що з 01.03.2013 року працює на посаді і лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 . З 21 березня 2016 року, а саме після її звернення до суду з приводу оскарження наказу головного лікаря поліклініки від 11 лютого 2016 року про направлення її з 15 лютого 2016 року і до 31 грудня 2016 року на роботу у військово-лікарську комісію Ленінського району м. Миколаєва на базі Ленінського районного військового комісаріату, її фактично без пояснення будь-яких причин за вказівкою головного лікаря ОСОБА_2 перестали допускати її до роботи , не забезпечували їй належного робочого місця. Про кожний такий випадок не допуску вона повідомляла головного лікаря відповідними заявами, шляхом реєстрації їх у канцелярії поліклініки .

Лише 06 травня 2016 року , тобто після оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду про задоволення її позову, головний лікар письмово відповів на її заяви, на які до цього ніяким чином не реагував, роз`яснивши, що оскільки рішення суду ще не набрало законної сили, вона повинна неухильно дотримуватися Наказу від 11.02.2016 року та працювати на своєму робочому місці у військово-лікарській комісії.

Оскільки не допуск її до робочого місця продовжувався і надалі, вона також кожного дня зверталася з відповідними заявами до головного лікаря, на що отримала наступну відповідь лише 30 травня 2016 року про те, що в зв`язку з запізним отриманням повного тексту рішення суду, строк на підготовку апеляційної скарги ще не закінчився, отже неможливо вважати рішення таким, що набуло законної сили.

Лише 07 червня 20-16 року вона змогла приступити до виконання своїх обов`язків на робочому місці в лікувально-хірургічному відділення № 1, де їй від завідувача ОСОБА_3 було вручено листа головного лікаря від 03.06.2016 року , в якому від неї вимагалося надати письмові пояснення з приводу підстав її невиходу на роботу з 23 травня 2016 року тобто з дня, коли було отримано повний текст рішення суду з відміткою про набуття ним законної сили 17 травня 2016 року.

Але вона дійсно відмовилася в усній формі надавати письмові пояснення з цього приводу, оскільки ОСОБА_3 , як і головному лікарю ОСОБА_4 було достовірно відомо, що з 21 березня 2016 року вона кожного дня приходила на роботу, але була позбавлена можливості виконувати свої обов`язки. Так, специфіка її роботи, як лікаря-стоматолога, полягає в тому, що вона не має можливості сама приступити до їх виконання, оскільки для цього необхідно , щоб їй було забезпечене медсестрою та адміністрацією поліклініки робоче місце з кріслом, набором стерильних інструментів та стоматологічних матеріалів, а також відкритий запис в реєстратурі про запис хворих на її зміну. Проте протягом всього цього часу доти, доки головний лікар 06 червня 2016 року усно не дозволив їй стати до роботи і телефоном повідомив про це ОСОБА_3 , цього забезпечено те було.

23 червня 2016 року її було ознайомлено з оскаржуваним наказом, про скасування якого з огляду на його незаконність вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом на захист своїх трудових прав. Також просила стягнути компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними та принизливими діями відповідача.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі, просили про його задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на законність дій відповідача.

Суду пояснили, що після отримання рішення суду про скасування попереднього наказу головного лікаря про направлення її до військово-лікарської комісії , вона зобов`язана була з`явитися на робоче місце в лікувально-хірургічне відділення № 1 та приступити до виконання своїх обов`язків. А сам факт надання до канцелярії поліклініки, яка знаходиться за іншою адресою, певних заяв не свідчить про те, що вона з`являлася на роботу. Таке підтверджується доповідними завідувача лікувально-хірургічного відділення № 1 ОСОБА_3 та її поясненнями, наданими в судовому засіданні в якості свідка. Крім того, що головним лікарем було вжито заходів, щоб з`ясувати причини невиходу ОСОБА_1 на роботу в цей період та неодноразово запропоновано надати письмові пояснення та надати підтверджуючи документи. Но навіть такі законні вимоги головного лікаря позивачка відмовилася виконати, що є також самостійним порушенням трудової дисципліни.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідка, представників відповідача та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 1 березня 2013 року працює на посаді лікаря-стоматолога-терапевта Лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» та має 1 кваліфікаційну категорію.

11 лютого 2016 року головним лікарем КЗ ММР "Миколаївська міська стоматологічна поліклініка" винесений наказ № 38 згідно якого, на виконання розпорядження Адміністрації Ленінського (Інгульського) району Миколаївської міської ради № 4-р від 15 січня 2016 року "Про створення позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії Ленінського (Інгульського) району м. Миколаєва" наказано направити лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О.Л. на роботу у лікарську комісію Ленінського (Інгульського) районного військового комісаріату м. Миколаєва з 15 лютого 2016 року.

Як слідує з рукописного запису на цьому наказі, позивачка ознайомилася з ним лише 12 лютого 2016 року і зазначила, що своєї згоди на участь в роботі комісії не дає, так як вже приймала раніше участь її роботі протягом жовтня - грудня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Поліклініки , в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря відповідача № 38 від 11 лютого 2016 року про направлення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О.Л. на роботу у лікарську комісію Ленінського ( Інгульського) районного військового комісаріату. В обґрунтування позову вона посилалась на обставини прямої незгоди зі своїм направленням на таку роботу , про що вона негайно повідомила адміністрацію, та очевидну дискримінацію з боку керівництва відповідача по відношенню до неї, підставою чого є неприязні стосунки між нею та головним лікарем ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря комунального закладу Миколаївської міської ради "Миколаївська міська стоматологічна поліклініка" № 38 від 11 лютого 2016 року про направлення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О.Л. на роботу у лікарську комісію Ленінського (Інгульського) районного військового комісаріату м. Миколаєва з 15 лютого 2016 року.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 06.07.2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2016 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Наказом № 114 від 22 червня 2016 року головного лікаря Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» № 114 від 22 червня 2016 року Про притягнення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання законних розпоряджень головного лікаря, викладених у листах від 03 червня 2016 року № 146/03-12 та від 09 червня 2016 року № 148/03-12 , а також вчинення прогулу протягом одинадцяти робочих днів (відсутності на роботі з 23 травня 2016 року по 06 червня 2016 року без поважних причин протягом робочого дня) оголосити лікарю-стоматологу-терапевту ОСОБА_1 догану.

Зі змісту цього наказу слідує, що в порушення вимог ч.3 ст. 209 ЦПК України судом був порушений п`ятиденний строк виготовлення повного тексту судового рішення, що позбавило КЗ ММР ММСП можливості своєчасно оскаржити в апеляційному порядку до набрання ним законної сили рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2016 року. Повний текст вказаного рішення суду з відміткою про набуття ним законної сили з 17 травня 2016 року був виготовлений судом та виданий представнику Поліклініки 23 травня 2016 року , отже з цієї дати мала про це дізнатися і ОСОБА_1 . Відповідно з 17 травня 2016 року ОСОБА_1 мала стати до роботи на своєму робочому місці у лікувально-хірургічному відділенні № 1 , але ні їй, ні поліклініці до 23 травня 2016 року про набрання рішенням суду законної сили не було відомо.

Але з 23 травня 2016 року ОСОБА_5 , була відсутня на цьому робочому місці та на робочому місці лікаря-стоматолога у Інгульському (Ленінському) районному військовому комісаріаті м. Миколаєва протягом робочого часу до 06 червня 2016 року , що підтверджується відповідними табелями обліку робочого часу за травень та червень 2016 року.

Листом від 03.06.2016 року № 146/03-12 головний лікар просив ОСОБА_1 , надати пояснення про підстави її невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року та відповідні підтверджуючи документи (листки непрацездатності тощо). Листом від 09.06.2016 року № 148/03-12 головний лікар повторно просив надати ОСОБА_1 , до 10 червня 2016 року пояснення про підстави її невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року та відповідні підтверджуючи документи. Відповідно до службової записки завідуючої ЛХВ № 1 ОСОБА_3 від 10.06.2016 року та Акту від 10.06.2016 року , складеного заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_6 , та інспектором з кадрів ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не виконала зазначені розпорядження головного лікаря.

Для з`ясування обставин та причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у ЛХВ № 1 та виконання вимог ст. 149 КзпП України листом від 13.06.2016 року № 151/03-12 головний лікар вимагав від ОСОБА_1 надати до 15 червня 2016 року письмові пояснення щодо підстав її невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року по 03.06.2016 року та надати відповідні підтверджуючи документи(листки непрацездатності тощо). Відповідно до службової записки завідуючої ЛХВ № 1 ОСОБА_3 від 17.06.2016 року та Акту від 17.06.2016 року , складеного заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_6 , та інспектором з кадрів ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не виконала зазначені розпорядження головного лікаря.

Наведені обставини свідчать про систематичне та тривале у часі порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни , а саме невиконання законних розпоряджень головного лікаря та вчинення прогулів (відсутності на роботі з 23.05.2016 року по 06 червня 2016 року без поважних причин протягом усього робочого дня) протягом одинадцяти робочих днів. Таким чином ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 139 КзпП України , п. 13 Правил внутрішнього розпорядку для працівників КЗ ММР Миколаївська міська стоматологічна поліклініка, Розділу І посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта.

З огляду на п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, та враховуючи ступінь тяжкості вчинених проступків, заподіяння шкоди, обставини, за яких вчинено проступки, попередню роботу ОСОБА_1 , її останню виробничу характеристику , керуючись ст.ст. 139,140,142, 147-149 КЗпП України, головним лікарем ОСОБА_2 видано оскаржуваний наказ.

Наказ був наданий під підпис позивачці 23.06.2016 року, де вона зазначила,що категорично не згодна з цією доганою.

Відповідно численних заяв позивачки , які вона подавала кожного дня , починаючи з кінця березня 2016 року , на ім`я головного лікаря ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просила допустити її до роботи в ЛХВ № 1 , надати її робоче місце і надати можливість виконувати трудові обов`язки, до виконання яких вона готова. Зазначала про своє небажання працювати в військкоматі і заборону примусової праці.

На деяки з заяв, а саме від 25.04 27.04., 04.05-05.05.2016 року 06 травня 2016 року головним лікарем були надані відповіді №№ 107/03-12 - 111/03-12 стосовно того, що вона зобов`язана неухильно виконувати законний наказ головного лікаря № 38 від 11.02.2016 року, а рішення суду від 05.05.2016 року про його скасування ще не набрало законної сили.

Заяви такого ж змісту ОСОБА_1 подавала кожного робочого дня і в період з 23 травня по 06 червня 2016 року.

Також 30 травня 2016 року на її заяви від 25.05 27.05.2016 року головним лікарем була надана відповідь № 138/03-12 стосовно того, що суд видав повний текст рішення суду від 05.05.2016 року про скасування наказу № 38 про направлення її роботу ну військово-лікарську комісію лише 23 травня 2016 року. Таким чином заклад позбавили права оскаржити це рішення у встановлений законом строк. Наразі представниками поліклініки готується заява про відновлення строків на апеляційне оскарження.

03 червня 2016 року Головним лікарем було направлено лист ОСОБА_1 № 146/03-12 стосовно того, що суд видав повний текст рішення суду від 05.05.2016 року про скасування наказу № 38 про направлення її роботу ну військово-лікарську комісію лише 23 травня 2016 року. 31 травня 2016 року представниками поліклініки подана апеляційна скарга . Відповідно 23 травня 2016 року вона мала право стати до роботи на своєму робочому місці у ЛХВ № 1 , але згідно з доповіддю завідуючої цього відділення , до цього часу вона на роботі не з`являлася, вірогідно з хворобою. За такого просив надати відомості про підстави невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року. Ознайомлена з ним позивачка під особистий підпис 06.06.2016 року.

09 червня 2016 року Головним лікарем було направлено лист ОСОБА_1 № 148/03-12 з вимогою надати письмові пояснення ( до 10.06.2016 року) щодо підстав невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року та надати відповідні підтверджуючи документи. Ознайомлена з ним позивачка під особистий підпис того ж дня.

13 червня 2016 року Головним лікарем було направлено лист ОСОБА_1 № 151/03-12 з повторною вимогою надати письмові пояснення ( до 15.06.2016 року) щодо підстав невиходу на роботу в ЛХВ № 1 з 23.05.2016 року та надати відповідні підтверджуючи документи. Даних про ознайомлення з ним позивачки під особистий підпис заява не містить.

Як вбачається з наданих представником відповідача документів, 03 червня 2016 року завідуючою ЛХВ № 1 ОСОБА_3 була надана Доповідна на ім`я головного лікаря про те, що ОСОБА_1 в період з 23 травня 2016 року по 03 червня 2016 року в ЛХВ № 1 не приходила і приступити до роботи не намагалася.

06 червня 2016 року завідуючою ЛХВ № 1 ОСОБА_3 була надана Доповідна на ім`я головного лікаря про те, що ОСОБА_1 06 червня 2016 року в ЛХВ № 1 в 13.00 год прийшла і запитала, де може працювати. Після роз`яснення , що її робочий день сьогодні до 14.год 36 хв. і вона може починати, вона пішла з відділення.

07, 08, 10 та 17 червня 2016 року завідуючою ЛХВ № 1 ОСОБА_3 були надані Доповідні на ім`я головного лікаря про те, що ОСОБА_1 відмовлялася в усній формі надавати пояснення та підтверджуючи документи щодо підстав її невиходу на роботу з 23.05.2016 року.

Викладені обставини підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка завідувач ЛХВ № 1 ОСОБА_3 .

Даних про те, чи зареєстровані ці Доповідні у відповідних журналах обліку та журналах вхідної кореспонденції (як-то з заявами ОСОБА_1 ) в установленому законом порядку - відповідач суду не надав.

При цьому, як вбачається з Табелю обліку робочого часу за травень 2016 року по відділенню ЛХВ № 1 Поліклініки лікар-стоматолог ОСОБА_1 - до 20 травня 2016 року перебувала на лікарняному, з 23 по 31 травня 2016 року працювала кожного робочого дня по 6,6 робочих годин і відпрацювала за травень 46,2 год. Табель затверджено ОСОБА_8 та головним лікарем ОСОБА_9 .

Як вбачається з Табелю обліку робочого часу за червень 2016 року по відділенню ЛХВ № 1 Поліклініки лікар-стоматолог Костіна О.Л. - 01,02,03 та 06 червня 2016 року вчинила прогул, з 07 червня - працювала кожного робочого дня по 6,6 робочих годин і відпрацювала за червень 105,6 год. При цьому на Табелі зазначена коректування та травень Костіна 23-31 травня - прогул. Цей запис затверджено ОСОБА_8 , але не головним лікарем .

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Таким чином, позивачка відповідно до положень вказаної норми зобовязана виконувати розпорядження головного лікаря, зокрема, вимогу про надання письмових пояснень щодо підстав її відсутності на роботі у зазначений головним лікарем період, навіть якщо вона вважала, що це є зайвим і йому і так про це відомо.

Відповідно до п. 4 ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках , в тому числі:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтями 147-149 КЗпП передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Оцінюючи оспорюваний наказ про оголошення ОСОБА_1 догани за вчинення прогулу протягом 11 днів з 23.05.2016 року по 06.06.2016 року то суд вбачає підстави для визнання його незаконним та скасування.

Так, відповідачем не обгрунтована вибірковість такого визначення прогулу відносно позивачки саме за ці дні з огляду на те, що з 21 березня 2016 року вона не виконувала трудові обов`язки з таких самих причин не забезпечення з боку адміністрації Поліклініки робочого місця , листки непрацездатності не надавала про що достовірно було відомо відповідачеві і ним в судовому засіданні не заперечувалося.

Суперечить такому твердженню представників відповідача і письмова відповідь самого головного лікаря ОСОБА_2 від 30 травня 2016 року , в якій він на її заяви про не допуск до робочого місця фактично погодившись з цим лише роз`яснив про апеляційне оскарження рішення суду.

Отже є необгрунтованим висновок відповідача про наявність в діях позивачки порушення вимог трудової дисципліни у вигляді невиходу на роботу в період з 23 травня 2016 і пов`язування саме цієї дати з датою отримання представником Поліклініки повного тексту рішення суду від 05.05.2016 року.

Адже відсутній взагалі будь-яких логічний зв`язок якщо головний лікар вважав, що ОСОБА_1 повинна виконувати його законний наказ № 38 від 11.02.2016 року про направлення її на роботу до військово-лікарської комісії , тоді отримання чи не отримання , чи взагалі його оскарження в судовому порядку не впливає на необхідність дотримання його наказів, про що він неодноразово зазначав в своїх письмових відповідях.

Якщо ж головний лікар вважав, що рішення суду набрало законної сили незалежно від строку його оскарження тим більше незрозумілою є його прив`язка дня до дня отримання копії повного тексту рішення суду представником, а не дотримання встановлених в ЦПК України строків, якщо вже він зазначає в наказі про оголошення догани недотримання судом норм діючого цивільно-процесуального законодавства.

Також нічим не обгрунтоване запізне написання Доповідної завідуючою ЛХВ № 1 про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 23.05 по 03.06.2016 року при особистому підпису завідуючої при затвердженні Табелю обліку робочого часу з зазначенням про присутність останньої на робочому місці повний робочий день в травні місяці. Яким чином відбувається коректування Табелю наступного місяця у вигляді заміни присутності на робочому місці на відмітку про прогул ( таке коректування ще можливо було б пояснити щодо заміни підстав відсутності на роботі) також взагалі нічим не обгрунтоване.

За такого, з огляду на очевидну предвзятість, необгрнутованість та незаконність оспорюваного наказу він підлягає скасуванню.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни , щодо невиконання законних розпоряджень головного лікаря, викладених у листах від 03.06.2016 року № 146/03-12 та від 09.06.2016 року № 148/03-12 , то з огляду на обставини справи та тривалі напружені стосунки сторін, порушення трудових прав ОСОБА_1 та взагалі норм трудового законодавства з боку адміністрації відповідача, оспорюваний наказ слід визнати незаконним в цілому та скасувати.

Також, ст. 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги, що відповідно до положень ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може відшкодовуватись не тільки грошима, а і у інший спосіб.

Враховуючи конкретні обставини справи, попередні рішення судів, ступінь душевних переживань, які вона зазнала внаслідок видання оспрюваного наказу, суд приходить до висновку, що захист її прав судовим рішенням є еквівалентною компенсацією моральної шкоди, завданої з вини відповідача.

За такого, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. слід відмовити.

За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ головного лікаря Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» № 114 від 22 червня 2016 року Про притягнення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 Костіної О.Л. до дисциплінарної відповідальності про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни.

Стягнути з Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Центрального районного суду
м. Миколаєва ГуденкоО.А.