Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Оверчук Т.І., Томіленко В.В.

за участі

представників позивача ОСОБА_1,ОСОБА_2

представника відповідача Сінахової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що 17 березня 2006 року з Акціонерним комерційним банком "Форум" (Публічне акціонерне товариство "Банк Форум") укладений кредитний договір № 0016/06/00 Z, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 50000 доларів США грн. на строк до 16 березня 2015 року з виплатою за користування коштами в розмірі 13,5% річних. 06 серпня 2007 року банк видав позивачу новий кредит,оформив його додатковою угодою № 1 до Кредитного договору, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 147 000 доларів США на строк до 16 березня 2016 року. 16 листопада 2009 року додатковою угодою № 2 знову частково змінено пункт 1 предмету договору, в якому зазначено строк повернення кредитних коштів по 15 березня 2023 року. Вважає, що Кредитний договір є таким, що суперечить вимогам законодавства. Так, згідно з п.2 ч.1 ст.19,ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика (прямо заборонена законом) включає будь-яку діяльність(дії або бездіяльність),що вводить споживача в оману. Перед укладанням Кредитного договору банком не було надано попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. В Кредитному договорі не вказано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг,а також інших фінансових зобов»язань, як споживача. Банком не було відкрито банківського(тобто поточного)рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів,що є введенням позивача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. Також порушено вимоги ч.1 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якими врегульовуються питання щодо відомостей, які відповідач має повідомити споживачів до укладення договору споживчого кредиту. Просив визнати недійсним пункт 1 кредитного договору № 0016/06/00 Z, укладеного 17 березня 2006 року в редакції від 06 серпня 2007 року додатковою угодою № 1 та 16 листопада 2009 року Додатковою угодою № 2.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали ОСОБА_1, ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що огляд кредитної справи підтвердив недостатність інформації щодо відомостей, які відповідач має повідомити споживачів до укладення договору споживчого кредиту .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснення представника позивача ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Підтримала письмові заперечення Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", в яких, зокрема, зазначено, що під час укладення кредитного договору позивачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1, з якого видано готівкою кредит в розмірі 50000,00 доларів США. Під час укладення Додаткової угоди № 1 від 06 серпня 2007 року було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2,з якого видано кредитні кошти у сумі 97000,00 доларів США. Сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту. При підписанні договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Посилання позивача на відсутність інформації щодо умов кредитування спростовується особистим підписом на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про згоду зі всіма його умовами. Крім того, строк позовної давності щодо визнання кредитного договору недійсним сплив 28 серпня 2011 року,а позов поданий 15 вересня 2015 року. Просила застосувати строк позовної давності (а.с.45-46).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

17 березня 2006 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" укладений кредитний договір № 0016/06/00 Z, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 16 березня 2015 року з виплатою за користування коштами в розмірі 13,5 % річних (а.с. 18-21,62,64-67, 69).

Згідно меморіального валютного ордера № 73943 від 17 березня 2006 року під час укладення кредитного договору позивачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1, з якого видано готівкою кредит в розмірі 50000,00 доларів США(а.с.68,69).

06 серпня 2007 року додатковою угодою № 1 до Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит у розмірі 147 000 доларів США на строк до 16 березня 2016 року (а.с.70,71).

Згідно меморіального валютного ордера № 45987 від 07 серпня 2007 року під час укладення Додаткової угоди № 1 від 06 серпня 2007 року було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2,з якого видано кредитні кошти у сумі 97000,00 доларів США (а.с.72,73).

16 листопада 2009 року додатковою угодою № 2 до Кредитного договору внесено зміни щодо строку повернення кредитних коштів, розміру процентів за користування кредитними коштами (а.с.23).

Згідно характеристики банківського продукту АКБ «Форум» для фізичних осіб при укладенні договору позивача ознайомлено з умовами кредитування (а.с.63).

Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивачем зазначено відсутність будь-якої необхідної інформації щодо кредиту, сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу свідчить про нечесну підприємницьку практику. За укладеним кредитним договором не було відкрито банківський рахунок для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням позивача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. Також позивач посилався на порушення вимог ч.1 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якими врегульовуються питання щодо відомостей, які відповідач має повідомити споживачів до укладення договору споживчого кредиту.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно положень частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.п.4 ст.7 Кредитного договору зазначено, що умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього Договору.

У відповідності до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Отже, сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договором у розмірі 13,5 % річних, який в подальшому змінено при укладення Додаткової угоди, а також порядку сплати кредиту, доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивача надано не було, оскільки при підписанні спірного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами.

Крім того, посилання позивача на його непроінформованість щодо умов кредитування, спростовується особистим підписом на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про його згоду зі всіма його умовами.

Також не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання представника позивача на те, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке.

Згідно з вимогами частин 1, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження здійснення банком нечесної підприємницької практики, тому зазначені посилання є безпідставними.

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідача звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.45-46).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову.У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю.

При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання недійсним пункту 1 кредитного договору № 0016/06/00 Z, укладеного 17 березня 2006 року в редакції від 06 серпня 2007 року додатковою угодою № 1 та 16 листопада 2009 року Додатковою угодою № 2 слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 203, ч.1 ст.215, ст.216, ст.236, ч. 1 ст. 626,ст. 627,ч.1 ст.628, ст. 652, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 22 лютого 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна