НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7566/15
№ 2/183/587/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Юр'євої Т.І.,

секретаря Гончарової С.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те що, ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно об 11 год. 00 хв. під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради відповідач особисто публічно за присутності великої кількості осіб поширив про депутатів Новомосковської міської ради VII недостовірну інформацію, що зафіксовано відеозаписом. Позивач є депутатом Новомосковської міської ради VII скликання, а тому вважає, що відповідач поширив недостовірну інформацію щодо нього, а саме (хронометраж по відеозапису):

04 хв. 39 сек. - «я обращаюсь к Вам, депутаты, порядочным людям, я понимаю, что многие из Вас куплены или находятся на зарплате у этого человека» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4).

04 хв. 52 сек. - «из 13 человек оккупационного блока 8 человек его работники» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4).

05 хв. 26 сек. - «то есть это банда ОПГ народного депутата» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4).

07 хв. 01 сек. - «Вам депутаты решать, что Вам делать, где Вам быть, оставаться Вам людьми или быть рабами на коленях у ОСОБА_4, он Вас пока поставил на колени».

08 хв. 30 сек. - «мне хотят подсунуть дерьмо» (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради).

09 хв. 14 сек. - «вот в депутатах депутаты БПП и тринадцать оккупационного блока, это Волкул или волк в овечьей шкуре».

10 хв. 52 сек. - «именно из тринадцати, большая часть работников его агрофирм, элеваторов, колхозов и всего остального» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4).

11 хв. 59 сек. - «сейчас никому не доходит, что тут сидит пятая колонна продажных людей, которые завтра и страну предадут, они предали свой народ, вас предали, сделали рабами, хотят и Украину продать».

16 хв. 49 сек. - «...вот продажный сидит (звертається до депутата Новомосковської міської ради ОСОБА_5), вот здесь сидит такая же (звертається до депутата Новомосковської міської ради ОСОБА_6), вот в чем беда».

17 хв. 34 сек. - «порядочные депутаты, вам надо уйти и покинуть зал, и не участвовать в этом фарсе. Благодаря этому человеку Новомосковск осрамлен».

18 хв. 08 сек. - «и решение проблемы в пользу и одного человека и того окружения (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради), которое называется ОПГ - объединенная преступная группировка».

Позивач вважає, що в даному випадку інформація, яка публічно розповсюджена відповідачем, крім критики та оцінки дій, містить твердження, висловлювання та негативну інформацію, які не відповідають дійсності, зачіпає його інтереси оскільки є неправдивою, та шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому негативно охарактеризовує його особисті та ділові якості.

Позивач зазначає, що публічно розповсюджена відповідачем недостовірна інформація на сесії Новомосковської міської ради, має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню тим же способом, у який була розповсюджена, а саме відповідач має особисто та публічно спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію на найближчий сесії Новомосковської міської ради після вступу рішення суду в закону силу.

Внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної негативної інформації позивачу завдана моральна шкода, у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації.

Позивач є обраним депутатом Новомосковської міської ради від Політичної партії «Опозиційний блок», за яку проголосувало близько третини виборців м. Новомосковська, що прийшли на голосування, і для нього є принизливим та образливим те, що відповідач неодноразово Політичну партію «Опозиційний блок» називає «окупаційним блоком», для позивача є принизливим та образливим висловлювання відповідача, що його хтось купив, поставив на коліна, що він вовк в овечій шкурі, належить до п'ятої колони продажних людей і зрадив народ України. Для позивача висловлювання відповідача є неприпустимими, що депутатський корпус Новомосковської міської ради відповідач порівнює з «дерьмом», вживаючи слово, що має вкрай брутальний, принизливий та непристойний зміст.

Відповідач називає «фарсом» законну та правомірну сесію Новомосковської міської ради. Для позивача є принизливим та образливим те, що відповідач заявляє, що він належить до ОПГ - «объединенной преступной группировке», тобто по суті відповідач заявляє про вчинення ним кримінального злочину.

Таке ж твердження, із посиланням на відповідача, що депутатами Новомосковської міської ради вчинено кримінальний злочин, було розміщено на веб-сайті ОСОБА_8: «ОПГ ОСОБА_4 захватило Новомосковск. Организованная преступная группировка во главе с народным депутатом Украины ОСОБА_4 захватила город Новомосковск. Именно так обозначил происходящее в сессионном зале на установочной сессии легитимно избранный мэр города Новомосковска ОСОБА_7.»

Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральних страждань та переживань. Він вважає, що компенсація за завдану моральну шкоду складає 80 000 грн.

Позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, що була особисто публічно поширена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно об 11 год. 00 хв. під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради, що розташована за адресою м. Новомосковськ, вул. Радянська, 14, що зазначено в позові, та зобов'язати відповідача особисто і публічно на найближчий сесії Новомосковської міської ради спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом прочитання відповідачем резолютивної частини судового рішення у даній справі. Стягнути з відповідача на користь позивача 80000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідач під час свого виступу ІНФОРМАЦІЯ_1 в сесійній залі Новомосковської міської ради висловлював оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і за що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Крім того, як пояснив відповідач, він своїм словом не ображав позивача особисто чи членів його сім'ї, жодного прізвища не називав, його виступ не стосувався певної фізичної особи, зокрема, позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 11 год. 00 хв. в сесійній залі Новомосковської міської ради ОСОБА_2 виступив з промовою, яка містила, в тому числі, висловлювання, наведені у позовній заяві.

В судовому засіданні був досліджений диск з відеозаписом, справжність якого відповідач не заперечував.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Отже, як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лігенс проти Австрії» (1986рік), суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеною ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань, суд приходить до висновку, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, як на недостовірну та таку, що зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою, шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, а тому негативно охарактеризовує його особисті та ділові якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності.

На підставі ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» зазначені висловлювання є оціночними судженнями.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх дійсності і спростувати.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Судом враховується і той факт, що однією із сукупності обов'язкових обставини для юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є те, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача.

Проте суд приходить до висновку, що оспорювані висловлювання ОСОБА_3 не стосуються певної фізичної особи, зокрема, позивача, оскільки не містять вказівки на конкретну особу: імені, по батькові, прізвища позивача або будь-яких інших даних, за якими можна було б ідентифікувати позивача, а використання відповідачем терміну «депутат» не дає підстав для однозначного висновку про те, що мова йдеться саме про позивача, а сприйняття ним оспорюваних висловлювань на свій рахунок, не може бути підставою для задоволення позову.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Статтею 280 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо фізичній особі внаслідок порушення його особистого немайнового права спричинена майнова чи моральна шкода, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідних характер і пов'язані з встановленням факту порушення прав особи незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, і під час судового розгляду справи не доведено факт неправомірного поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, або порушення інших прав, вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 201, 277, 299, 23 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня оголошення, а особами, які не були присутні при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 лютого 2016 року.

Суддя: Т.І. Юр'єва