Справа № 378/164/16-ц Головуючий у І інстанції Марущак Н. М.
Провадження № 22-ц/780/3195/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 28.06.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 25000 гривень а остання зобов'язувалася в строк до 10.07.2012 року повернути йому таку ж суму грошових коштів та сплатити по 250 гривень за кожен день користування коштами в сумі 3750 грн. У визначений строк відповідач свої зобов'язання не виконала і отримані від нього грошові кошти не повернула.

Просив стягнути на його користь борг в сумі 25000 грн. за договором позики, проценти у розмірі 3750 грн. та три проценти річних у розмірі 2 625 грн., а всього 31375 грн.

Рішенням Ставищанського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності для подання позову до суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 28 червня 2012 року в сумі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень та три проценти річних від простроченої суми в сумі 2625 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позов подано з пропуском строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України відповідачем не виконано взяті на себе зобов"язання по поверненню в установлений договором строк грошових коштів в сумі 25000 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав:

Судом встановлено, що 26 червня 2012 року ОСОБА_3 уклав договір ОСОБА_2 За умовами договору ОСОБА_3 передав відповідачу кошти в сумі 25000 грн.. ОСОБА_2 повинна була повернути в строк до 10 липня 2012 року кошти отримані в борг в сумі 25 000 грн та за користування коштами за кожні 10 днів по 250 гривень. (а.с. 54).

Позивач свої зобовязання за договором позики виконав, надавши відповідачу в борг суму 25000 грн.

Відповідач свої обов'язки щодо повернення боргу до 10 липня 2015 року не виконала.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, суд визнав поважною причину пропуску строку позовної давності звернення до суду хворобу позивача та його інвалідність.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав:

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч. 5 зазначеної вище статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву (а.с. 55).

Перебування позивача у період з 23.06.2015 р. по 02.07.2015 року на стаціонарному лікуванні не є обставиною, яка з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювала або істотно утруднювала своєчасно подати позов протягом трьох років.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: