АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Білич І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 28.07.2015року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 800,00 гривень щомісячно починаючи з 28.07.2015року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 19 жовтня 2015року залишено без задоволення.

Справа №752/12430/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5716/2016
Головуючий у суді першої інстанції:С.В.Ладиченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення, в частині щомісячного стягнення з нього додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 800,00 грн. скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що заочне рішення не в повній мірі ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом всебічно не з'ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд, на думку заявника, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в частині стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини у сумі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_3 послався на те, що його донька не має особливих здібностей, які потребують розвитку. Крім того, вона перебуває на медичному обліку у Військово- медичному Управлінні Служби безпеки України, де отримує безкоштовне лікування, неодноразово безкоштовно перебувала у санаторно-курортних закладах СБУ. Відповідач вказав на те, що суд першої інстанції невірно встановив рівень його доходів, оскільки він отримує пенсію у розмірі 6 461 грн. та заробітну плату у розмірі 2 502,67 грн., а крім того надає допомогу своїй повнолітній дочці та несе постійні витрати на своє лікування.

В апеляційній інстанції відповідач ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили відхилити апеляційну скаргу, а заочне рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 800,00 гривень щомісячно починаючи з 28.07.2015року та до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані докази регулярного несення нею додаткових витрат пов'язаних із хворобою дитини та розвитком здібностей дитини, які значно перевищують грошову суму, яку позивач просила стягнути з відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, з 2006 року по 2012 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та жінка без шлюбу. Вони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка на даний час проживає разом з матір'ю.

Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 Постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слід звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Однак, ухвалюючи заочне рішення про задоволення вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд не навів особливих обставин, які б свідчили б про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Так, довідка, надана позивачем про перебування дитини на диспансерному обліку у ЛОР лікаря в Центрі первинної медико - санітарної допомоги №1 як часто хворіюча, є документом, що має перманентний, тимчасовий характер і свідчить про вікову хворобу дитини, тому не може являтися аргументом щодо стану здоров'я дитини, яка потребує постійного лікування.

Разом з тим, відповідачем у суді апеляційної інстанції доведено той факт, що ОСОБА_4, з дня свого народження перебуває на медичному обліку у Військово-медичному Управлінні Служби Безпеки України, щороку проходить диспансерне обстеження, за висновками якого має середньостатистичний по регіону задовільний стан здоров'я. Неодноразово перебувала у санаторно - куротних закладах СБУ, обстеження, лікування та перебування у яких є безоплатною послугою для дітей військовослужбовців, що надається за рахунок кошторису СБ України.

За наведених обставин, скерування позивачем дитини на лікування в інші заклади є її добровільним волевиявленням, яке не може бути віднесене до додаткових витрат, які підлягають обов'язковому стягненню з відповідача.

У свою чергу, відвідування танців та плавання дитиною не свідчить про їх подальше відвідування по досягненню дитиною повноліття, а в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, це є не обов'язковим, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, а тому не може бути віднесено до додаткових витрат, які підлягають обов'язковомустягненню із відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 наділена особливими здібностями в заняттях танцями чи плаванням і це потребує подальшого розвитку.

В той же час, відвідування навчання у школі у відповідності до закону є обов'язковим, а тому витрати на навчання не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, а є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів.

Крім того, як вбачається із наданих у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 доказів, він є пенсіонером Служби безпеки України, тимчасово працює на підприємстві «Юміс», де його середньомісячна заробітна плата складає 2502,67 грн. Водночас, ОСОБА_3 отримує військову пенсію у розмірі 6461,00 грн. Загальний середньомісячний дохід відповідача складає 8 963 грн. Разом з тим, відповідач на протязі трьох років добровільно щомісячно сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 2500,00 грн., що більше ніж 1/4 частина його заробітку (доходів).

Як вбачається із матеріалів справи дані обставини судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не були встановлені та, відповідно, не взяті до уваги.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, але визначивши щомісячний розмір додаткових витрат - 800 грн. суд допустив припущення з цього питання, оскільки цей розмір додаткових витрат не підтверджено будь - якими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду, в цій частині, про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, посилання заявника у апеляційній скарзі на ту обставину, що у нього на утриманні перебуває повнолітня дитина, якій вже виповнилося 23 роки, яку він також утримує, не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки ця обставина не ґрунтується на вимогах закону. Так як батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, або ж до закінчення нею навчання чи до досягнення 23 - річного віку.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015року, в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 800 гривень щомісячно, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Заочне рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 28.07.2015року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно сторонами не оскаржується, а тому колегією суддів, з урахуванням положень ст.303 ЦПК України, законність та обґрунтованість рішення в цій частині не перевіряється.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015року, в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: