У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 січня 2016 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітної платі, та подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду від 22 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_1 апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про компенсацію моральної шкоди було повернуто.

Доводами апеляційної скарги наведено, що заочне рішення є неправильним, необґрунтованим. ОСОБА_1 вважає, що порушені її трудові права в частині безпідставної невиплати заборгованості по заробітній платі, які гарантовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини. Вона зазначила, що згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 619 ЦК України, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на предявлену вимогу, кредитор може предявити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані ними телефонограми.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі її померлого чоловіка у сумі 904,21 грн. За цим рішенням було видано виконавчий лист (а.с. 5-6, 7). Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 2590,23 грн. та компенсацію моральної шкоди, яку оцінюють у сумі 1000,00 грн. (а.с. 8-9).

З позовної заяви видно, і цього не оспорює відповідач, що корпоративне право на управління державним майном підприємства Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» належить Фонду державного майна України. Частка державної власності майна в уставному фонді підприємства складає 92,9 %. Ухвалою господарського суду Донецької області від 25 грудня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначений арбітражний керуючий ОСОБА_2. За інформацією ліквідатора Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» через відсутність ліквідного майна для погашення вимог кредиторів першої черги, заборгованість із заробітної плати погасити не можливо.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України в результаті діяльності Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат».

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача формувальником виробів будівельної кераміки з 30 вересня 1964 року по 31 липня 1999 року. З 1 січня 1999 року Відкрите акціонерне товариство «Слов'янський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» на її користь заборгованість по заробітній платі її померлого чоловіка у сумі 904,21 грн. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 2590,23 грн. та компенсацію моральної шкоди, яку оцінює у сумі 1000,00 грн. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно направлений до Відділу держаної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

У статті 21 КЗпП України визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам роботодавцем (ст. 97 КЗпП).

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачені порядок та умови виплати заробітної плати.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми Закону передбачають, що заробітну плату виплачує роботодавець або уповноважений ним орган.

Стаття 119 ЦК України регламентує, що держава не відповідає за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб.

За правилами ст. 619 ЦК України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До повноважень ФДМУ належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

З системного аналізу зазначених вище норм закону апеляційний суд приходить до висновку, що ФДМУ не має відповідати за обставинами, які наведені у позовній заяві.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства», засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, ч. 2 ст. 152 ЦК України, а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги і посилання позивача на норми Конституції України і міжнародного права, а саме - ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, оскільки вони не виключають застосування законодавства України, яке регулює спірні правовідносини ними не передбачено стягнення вказаної заборгованості з Фонду державного майна України.

За таких обставин, враховуючи зазначено вище, а також те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: