Справа № 466/9392/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, -

у с т а н о в и в:

12.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації.

Вимоги мотивує тим, що 03.04.2015р. ОСОБА_3 була подана у Прокуратуру Львівської області заява, в якій він звинувачує його у тому, що ніби-то він силою забрав та з корисливих мотивів примусово утримує утримую в себе їхню сестру ОСОБА_4. Крім цього, ОСОБА_3 у вказаній заяві звинувачує його у тому, що він хоче заволодіти майном, яке належить йому та їхній сестрі ОСОБА_4. Всі викладені у цій заяві дані були перевірені співробітниками СДІМ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Л/о і за результатами перевірки жодних ознак злочину в його діях виявлено не було. А оскільки ОСОБА_3 оскаржив такі висновки Шевченківського райвідділу, то повторна перевірка повідомлення ОСОБА_3 проводилася Львівським міським управлінням ГУМВС України у Л/о, де теж не було виявлено жодних правопорушень з його боку. Тобто, ОСОБА_3 звів на нього наклеп, який, разом з іншими наклепами, він зобов'язаний спростувати.

24.10.2012 р. ОСОБА_3 подав до податкової інспекції Шевченківського районну м. Львова заяву про те, що, ПП «АБС», засновником та директором якого є позивач, здійснює фінансові махінації та інші протиправні дії (вказати більш детально зміст наклепу, викладеного в тій заяві він не можу, так як її копії йому надано не було як тоді, так і тепер - на його запит). В порядку реагування на зазначену заяву він був вимушений надати на запит податкової інспекції багато різних документів, що стосувалися господарської діяльності його підприємства (їх перелік наведений у Листі ДПІ №18056/22-5011 від 01.11.2012 р.) та, пройти позапланову виїзну документальну перевірку на підприємстві з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з жовтня 2009 по вересень 2012 року. За результатами проведеної перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова позивачу була надана Довідка №1589/217/22-1009/32052746 від 30.11.2012р., в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки жодних порушень законодавства не виявлено. Тобто, має місце розповсюдження відповідачем завідомо неправдивої інформації, її перевірка та офіційний висновок податкового органу про неправдивість викладених у зверненні ОСОБА_3 даних.

У звязку із вищенаведеним просить зобовязати ОСОБА_3 спростувати поширену ним у письмовій формі неправдиву інформацію про ОСОБА_2 таким же способом, яким вона була поширена, а саме: скерувати на адресу ДПІ у Шевченківському районі м. Львова рекомендованим листом або подати наручно письмову заяву наступного змісту: «Я, ОСОБА_3, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова повідомляю ОСОБА_5, що дані щодо протиправної діяльності Приватного підприємства «АБС», директором та засновником якого є ОСОБА_2, викладені у моєму листі від 24.12.2012р., є такими, що не відповідають дійсності та були повідомлені мною за відсутності у мене будь-яких доказів такої діяльності», скерувати на адресу Прокуратури Львівської області рекомендованим листом або подати наручно письмову заяву наступного змісту: «Я, ОСОБА_3, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова повідомляю ОСОБА_5, що дані про протиправну діяльність ОСОБА_2, викладені у моїй заяві, зареєстрованій 03.04.2015р., є такими, що не відповідають дійсності та були повідомлені мною за відсутності у мене будь-яких доказів такої діяльності».

Позивач ОСОБА_2 будучи у суді просив проводи розгляд справи у відсутності його представника та позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 02.10.2013 року у судове засідання не прибув, суд вважає, що розгляд справи слід проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 повторно до суду не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, а тому суд вважає, що розгляд справи слід проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_3 від 24.10.2012 р. ДПІ Шевченківського району м.Львова ГУ ДФС України у Львівській області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка приватного підприємства «АБС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012 роки, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012 роки про, що відповідачу була видана відповідна довідка від 30.11.2012 р. №1589/217/22-1009/32052746, з якої вбачається що порушень не встановлено (а.с.8-23).

Листом від 01.09.2015 року №42/С 23/13-07-22-01-09 ДПІ Шевченківського району м.Львова ГУ ДФС України у Львівській області відмовило ОСОБА_6 в отриманні запитуваної інформації у звязку із відсутністю правової підстави (а.с.32-34).

Згодом ОСОБА_3 03.04.2015 року звернувся до прокурора Львівської області щодо неправомірних дій ОСОБА_2 (а.с.24-28). За результатами перевірки встановлено, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, про що працівником міліції складений висновок та про результати повідомлено ОСОБА_3 (а.с.31).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, з урахуванням п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлених законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів з заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і у разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте, в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

За таких обставин, відповідач реалізував своє право на звернення, передбачене ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», у формі листа, направивши його у порядку підлеглості вищій посадовій особі, що передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно положень вказаної постанови Пленуму ВСУ, - суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, визначає характер такої інформації та з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Інформація, яка міститься в листах відповідача та визначена позивачем як така, що нашкодила його діловій репутацію, містить ряд оціночних суджень, тобто, висловлювань, які не містять фактичних даних (посилань на конкретні дати, документи) та висловлені відповідачем в якості припущення.

Висловлювання, які містяться у наявних в матеріалах справи листах, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Оскільки оціночні судження, змістом яких були незаконні (на думку відповідача) дії позивача, не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, також, мала місце реалізація відповідачем свого права на звернення, підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_3 спростувати поширену ним у письмовій формі неправдиву інформацію відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7