У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Коростишівської міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету Коростишівської міської ради Житомирської області, Коростишівської районної спілки споживчих товариств про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 25 травня 2006 року № 209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна», визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 30 червня 2013 року на об'єкти нерухомого майна, за касаційною скаргою Коростишівської районної спілки районної спілки споживчих товариств на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в якому посилалася на те, що 25 травня 2006 року Виконавчим комітетом Коростишівської міської ради Житомирської області прийнято рішення № 209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на нерухомі об'єкти, що знаходяться по АДРЕСА_1, а саме: магазини № № 1, 2, 40, адмінприміщення, молочний, м'ясний, меблевий павільйони, приміщення контролерів № 1, 2 та приміщення кафе «Шинок», за Коростишівською районною спілкою споживчих товариств. 02 червня 2006 року Виконавчим комітетом Коростишівської міської ради видано свідоцтво про право власності на майновий комплекс і надалі це право було зареєстроване Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ). У подальшому Коростишівською райспоживспілкою проведено перереєстрацію права та отримано нове свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року. Вказане рішення та свідоцтва про право власності є незаконними, оскільки у рішенні виконкому не вказана частина статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п. 10 ст. 30 вказаного Закону до делегованих повноважень виконкомів сільських, селищних, міських рад віднесено повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності і таке право може здійснюватись виключно у сфері житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, однак спірні нерухомі об'єкти не належать до жодної з визначених вказаною статтею галузей її застосування. Також відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, але жоден з вказаних об'єктів не перебував у комунальній власності, тому підстав для управління ним з боку виконкому міської ради не було. У тексті рішення міститься посилання на висновок БТІ від 16 листопада 2005 року № 2294 та заяву голови правління Коростишівської спілки споживчих товариств від 25 травня 2006 року, які не є правовстановлюючими документами і такі документи на час розгляду питання про оформлення права власності не подавались та не досліджувались.

Передані у власність Коростишівської райспоживспілки об'єкти належали до майна колгоспного ринку. 14 квітня 1987 року за постановою центрального комітету компартії України і Ради Міністрів Української РСР № 124 «Про заходи по поліпшенню роботи колгоспних ринків» колгоспні ринки були передані у відання організації споживчої кооперації. За таких обставин колгоспний ринок міста потрапив у відання Житомирської облспоживспілки, а звідти до Коростишівського районного споживчого товариства. Коростишівська районна спілка споживчих товариств була зареєстрована 20 квітня 2000 року і є новим утворенням та не стала правонаступником Коростишівського районного споживчого товариства.

З 90-х років позивач була членом Коростишівського районного споживчого товариства та має право на частку в його майні і в даному випадку майно, що залишилось після ліквідації Коростишівського районного споживчого товариства, у тому числі і 9 об'єктів нерухомості, вибуло з володіння членів споживчого товариства у спосіб, не передбачений законом, та свідчить про порушення прав позивача, а тому ОСОБА_6 просила визнати вказані рішення виконкому Коростишівської міскради та свідоцтва про право власності незаконними і скасувати їх.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 25 травня 2006 року № 209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна».

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року, індексний номер 4147257, видане Коростишівській районній спілці споживчих товариств на майновий комплекс загальною площею 1730,1 кв. м, що складається із магазину літ. «А», магазину літ. «Б», основного приміщення літ. «В», адмінприміщення літ. «Е», м'ясного павільйону літ. «З», молочного павільйону літ. «Ж», приміщення контролера літ. «И», приміщення контролера літ. «К», за адресою: АДРЕСА_1 Житомирської області. У задоволенні позову ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Коростишівської міської ради Житомирської області відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі Коростишівська районна спілка споживчих товариств порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 була пайовиком Коростишівського районного споживчого товариства, що підтверджується гарантійним посвідченням від 04 квітня 1996 року № НОМЕР_1 на частку в майні товариства. Пайовий внесок останній не повертався.

ОСОБА_6 про порушення своїх прав довідалась з публікації у Коростишівській районній газеті за 04 липня 2014 року «Відкрите звернення до міського голови депутатського корпусу та прокурора Коростишівського району» та за 11 липня 2014 року з матеріалу «Аргументи РССТ не витримують жодної критики» і у текстах вказаних публікацій йшлося про оформлення права власності на спірні об'єкти нерухомості за Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, внаслідок чого пайовики споживчого товариства були позбавлені майнових прав.

Виконавчим комітетом Коростишівської міськради 25 травня 2006 року прийняте рішення № 209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, а саме: магазини № № 1, 2, 40; адмінприміщення; молочний павільйон; м'ясний павільйон; приміщення контролерів № № 1, 2; приміщення кафе «Шинок»; меблевий павільйон, за Коростишівською районною спілкою споживчих товариств та 02 червня 2006 року видане свідоцтво про право власності на вказаний майновий комплекс Коростишівській районній спілці споживчих товариств і у подальшому проведено перереєстрацію права власності та видане нове свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року.

Вказане рішення Виконавчого комітету Коростишівської міськради прийняте лише на підставі заяви голови правління Коростишівської районної спілки споживчих товариств від 25 травня 2006 року № 118 та висновку БТІ від 11 травня 2005 року № 2294.

Згідно з постановою правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 16 грудня 1996 року № 234 «Про передачу майна спільних підприємств облспоживспілки - кооперативних ринків на баланс райспоживспілок (РайСТ)», у тому числі і Коростишівській райспоживспілці, постановлено створити на місцях робочі комісії для здійснення безкоштовного прийому-передачі колгоспних ринків, що вирішено здійснити 01 січня 1997 року і відповідно до акта прийому-передачі від 01 січня 1997 року Коростишівський кооперативний ринок із підпорядкування обласного управління кооперативними ринками та міської кооперативної торгівлі було передано у підпорядкування Коростишівській райспоживспілці шляхом передачі на його баланс майна ринку з наданням права володіння, користування та розпорядження майном спільного підприємства.

24 лютого 1998 року було затверджено статут Коростишівського кооперативного ринку і згідно з п. 1.1 статуту Коростишівського кооперативного ринку останнє входить до складу Коростишівського районного споживчого товариства.

Постановою господарського суду Житомирської області від 06 червня 2002 року у справі № 1/98-Б Коростишівське районне споживче товариство визнано банкрутом, встановлена відсутність майнових активів банкрута.

Коростишівська районна спілка споживчих товариств створена у квітні 2000 року та не є правонаступником будь-якого підприємства.

29 січня 2002 року зареєстроване Кооперативне підприємство «Кооперативний ринок» (далі - КП «Кооперативний ринок»). Коростишівське районне споживче товариство участі у створенні КП «Кооперативний ринок» не брало. КП «Кооперативний ринок» не є правонаступником будь-якого підприємства.

Спірне нерухоме майно від Коростишівського районного споживчого товариства чи КП «Кооперативний ринок» Коростишівській районній спілці споживчих товариств не передавалось.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, відповідачем Коростишівською спілкою споживчих товариств не надано доказів на підтвердження передачі спірного майна новоутвореній Коростишівській спілці споживчих товариств, яке не було правонаступником будь-якого підприємства і відповідно не мало права на набуття у власність спірного майна, і таке питання під час прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Коростишівської міської ради не досліджувалося, а отже рішення прийняте без достатніх правових підстав, а свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року, яке видане під час перереєстрації права власності та втрати чинності попереднього свідоцтва від 02 червня 2006 року є незаконним.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію» власністю спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону реорганізація та ліквідація споживчого товариства провадиться за рішенням загальних зборів його членів або за рішенням суду, а в разі банкрутства - за рішенням господарського суду.

У разі ліквідації споживчого товариства його майно, що залишилося після сплати членам товариства пайових та інших внесків і дивідендів на них, розрахунків по оплаті праці, виконання зобов'язань перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, розрахунків із спілкою, розподіляється між членами, що входили до складу споживчого товариства.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що членство ОСОБА_6 у Коростишівському районному споживчому товаристві підтверджується гарантійним посвідченням № НОМЕР_1 на частку у майні товариства в розмірі 1 119 503 карбованців, що у гривневому еквіваленті до розміру паю становить 74 грн.

Постановою господарського суду Житомирської області від 06 червня 2002 року у справі № 1/98-Б Коростишівське районне споживче товариство визнано банкрутом, встановлено відсутність майнових активів банкрута.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оспорюванням є стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб'єктивного права у сторін, а також приналежності такого права певній особі. Оспорюване право ще не порушене, але виникає невизначеність у праві, зумовлена поведінкою другої сторони стосовно уповноваженого.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції виходили із того, що оспорювані рішення та свідоцтва порушують майнові права позивача.

Однак, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, з урахуванням того, що постановою господарського суду встановлено відсутність майна Коростишівського районного споживчого товариства на момент визнання його банкрутом, членом якого була позивача, у своїх рішеннях не навели мотивів, з яких вважали у такому випадку наявність порушення майнових прав позивача і у зв'язку із цим підстав для задоволення позову.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 119, 121, 179, 304 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, за таких обставин оскаржувані рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Коростишівської районної спілки споживчих товариств задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова