АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4668/16 Головуючий 1-ї інстанції Нікуліна Л.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в розмірі 6 150,00дол.США, що за курсом Національного Банку України станом на 27.08.2015року еквівалентно 131 768,07грн., 3% (відсотка) річних від суми основного боргу за користування грошовими коштами в розмірі 9 660,58грн., інфляційні збитки в сумі 98 430,75грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є адвокатом і згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України здійснює індивідуальну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 18.12.1995року, виданого Харківською обласною КДКА. 02.03.2013року. На початку 2012 року його познайомили з ОСОБА_1, останній запропонував власні послуги адвоката у цивільних і кримінальних справах. У літку 2012 року відповідач запропонував йому захист інтересів по кримінальній справі, а саме з метою повернення викрадених (розтрачених) коштів підприємства, ліквідатором якого його - позивача було призначено. При цьому від укладання письмового договору про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_1 ухилився. Позивач дав відповідачу гонорар у сумі 7 000,00дол. США, але останній до надання адвокатських послуг не приступив і став уникати зустрічі з ним. Позивач змушений був надсилати листи на адресу відповідача з вимогою повернути взяті грошові кошти, але ці вимоги залишалися без відповідей. Після звернення зі скаргами до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області та до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України, щодо дій адвоката, ОСОБА_1 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії були подані письмові пояснення, в яких він не заперечував факту отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 7 000,00дол. США, вказуючи на те, що грошові кошти позивача витрачені ним на інші цілі. У подальшому ОСОБА_3 повернув йому банківським переводом 7 000,00грн., та написав розписку про повернення до 18.03.2013року залишку отриманого гонорару в сумі 49 815,00грн., що еквівалентно 6 150,00дол. США. Але, до теперішнього часу грошей за цією розпискою відповідач не повернув, а тому позивач вимушений звернутися з цими вимогами до суду за примусовим стягненням.

В судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу - 131 768,07грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 9 660,58грн., інфляційні збитки - 98 430,75грн. та судовий збір - 2 398,60грн.

Ухвалою цього ж суду від 05.05.2016року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на його незаконність та необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених грошових сум.

Судом встановлено, що згідно розписки від 02.03.2013року ОСОБА_1 зобов'язався 18.03.2013року повернути ОСОБА_2 отримані раніше у якості гонорару грошові кошти в розмірі 49 815,00грн, що еквівалентно 6 150,00дол. США. Однак, у визначений розпискою строк ОСОБА_1 отриманий ним гонорар позивачу не повернув.

Із письмових пояснень адвоката ОСОБА_1 (за вхідним №2642/14 від 24.12.2014року), зробленого на ім'я члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області - адвоката ОСОБА_4 з приводу поданої на нього скарги ОСОБА_2 вбачається, Що ОСОБА_1 не заперечує факту отримання від позивача грошових коштів в сумі 7 000,00дол. США, але зазначає, що нібито ці кошти ним були позичені у зв'язку з необхідністю сплати зазначеної суми за кредитним договором в ОТП Банк.

Будь-яких доказів у підтвердження того, що між сторонами існували взаємовідносини з приводу договору позики грошей матеріали справи не містять. Між тим, у власноручно написаній розписці від 02.03.2013року ОСОБА_1 вказує, що зобов'язується 18.03.2013року повернути ОСОБА_2 отримані раніше в якості «гонорару» грошові кошти.

Матеріали справи також свідчать, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення залишку суми гонорару, позивач направляв на адресу відповідача рекомендований лист від 06.03.2015р., який ним був отриманий - 14.04.2015р. Незважаючи на це, зобов'язання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 добровільно не виконав.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не заперечував існування перед ОСОБА_2 боргу в сумі 6 150,00дол. США, але вважає, що ця сума є - неповернута позика.

У ст.3 ЦК України наведені загальні засади цивільного законодавства, одним із яких є - свобода договору (п.3) ч.1 цієї статті).

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи принцип свободи договору закріплений у ст.ст. 3, 627 ЦК України передані позивачем відповідачу грошові кошти можуть вважатися позикою лише у разі, якщо передання їх у позику здійснювалось добровільно ОСОБА_2, і отримувалось ОСОБА_1 саме як позика.

В даному випадку, гроші відповідачем були отримані в якості гонорару за послуги адвоката, до надання яких ОСОБА_1 не приступив. Отримана відповідачем сума є гонораром, вона надавалась йому позивачем як адвокату, про що він сам написав в борговій розписці від 02.03.2013року, оригінал якої надавався на огляд суду.

Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.627 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_1 у розписці та власних поясненнях на скаргу ОСОБА_2 вказує, що він отримував грошові кошти в доларах США, його заборгованість складає 6 150,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2015року еквівалентно 131 768,67грн. (1дол. США = 21,425702грн.)

Згідно розрахунків інфляційні збитки за договором позики складають - 98 430,75грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 9 660,58грн.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат з відповідача і просить в цій частині рішення суду першої інстанції скасувати і провадження в цій частині позовних вимог закрити, зазначивши, що йому відомі наслідки закриття провадження визначені ст.206 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право відмовитися від позову протягом усього часу розгляду справи. Порядок здійснення такої відмови і прийняття її судом визначений ст.174 ЦПК України. У випадку ж, коли позивачем було пред'явлено до відповідача кілька вимог, а відмовляється він тільки від однієї (або кількох) з них, тобто у разі часткової відмови від позову, суд продовжує розгляд і вирішує ті матеріально-правові вимоги, від яких позивач не відмовився. Оскільки позивач може реалізувати своє право на відмову від позову не тільки під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також на інших стадіях цивільного процесу відповідно до положень ст.ст. 306, 334 ЦПК України, тобто у судах апеляційної та касаційної інстанції, тому колегія суддів вважає за можливе прийняти відмову позивача від заявлених вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат, роз'яснивши ОСОБА_2, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав неможливе.

Оскільки оскаржуване рішення в іншій частині задоволених вимог є законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому воно згідно ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 306, 307ч.1п.1), 310, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 98 430,75грн.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми інфляційних збитків у розмірі 98 430,75грн. скасувати і провадження у справі в цій частині - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року в іншій частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -