Справа № 344/1798/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1435/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 серпня 1994 року у виконавчому комітеті Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, актовий запис №16 - розірвано.

Неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір»ю ОСОБА_3

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Апелянт зазначила, що суд при винесенні рішення не врахував поважності причин її відсутності у судовому засіданні, а саме додану до матеріалів справи довідку про перебування на лікуванні та розглянув справу у її відсутності, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Суд, на думку апелянта, не з»ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та не вжив заходів для примирення подружжя, тому просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 не з»явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на те, що шлюб між сторонами існує формально, оскільки сторони з серпня 2015 року не проживають разом.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не підтримують сімейних стосунків, наданий термін для примирення не дав позитивного результату, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, про що у Виконавчому комітеті Лопатинської селищної ради Радехівського району, Львівської області зроблено актовий запис № 16 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтримують сімейних стосунків з серпня 2015 року, фактично проживають окремо, за час перебування справи у провадженні суду та за наданий судом строк для примирення, сторони не вжили будь-яких заходів для збереження сім»ї.

Відповідно до положення статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

За змістом частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що суд не з»ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та не вжив заходів для примирення подружжя не заслуговують на увагу, оскільки не заперечуючи факт припинення сімейних стосунків, відповідач натомість сама не зазначила обставини які стали причиною того, що сторони перестали проживати однією сім»єю, та у зв»язку з чим за наданий судом строк для примирення ними не вжито заходів для примирення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7