Справа № 758/5203/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. про встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю., за погодженням з начальником відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Біланом С.В., звернувся до Подільського районного суду м. Києва з поданням про встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Подання обґрунтовує тим, що з 07.07.2014 року по 10.12.2014 року у відділі ПВР УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 43888311 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/5590/13, виданого 30.05.2014 року Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення від 09.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 4 077 795,74 грн. та судового збору.

У поданні зазначено, що весь цей час боржник ухилявся від виконання рішення, а тому виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказано, що 06.01.2015 року державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Київській області знову було відкрито виконавче провадження за цим виконавчим листом (ВП № 46061900). В ході здійснення виконавчого провадження боржником не виконано рішення суду в добровільний строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання при відкритті провадження, та не запропоновано жодного виду майна або грошових коштів для виконання, хоча, як було встановлено відділом ДВС, боржник є власником нерухомого майна та транспортних засобів. Боржник належним чином повідомлявся про хід виконавчих дій, що підтверджується тим, що представник боржника ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження, підтримує регулярне листування із виконавцем, проте від виконання рішення ухиляється.

Станом на сьогоднішній день виконавчий лист не виконаний, у зв'язку з чим та з метою недопущення переховування боржника за межами України та ухилення від виконання виконавчого листа, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області звернувся до суду з даним поданням.

У судове засідання представник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області не з'явився, у поданні просив розглядати справу у його відсутність.

У відповідності до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З огляду на те, що подання підлягає негайному розгляду, а державний виконавець просив розглядати подання у його відсутність, суд вважає за можливе розглянути дане подання за його відсутності.

Вивчивши матеріали подання і додані до нього документи, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 07.07.2014 року по 10.12.2014 року у відділі ПВР УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 43888311 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/5590/13, виданого 30.05.2014 року Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення від 09.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 4 077 795,74 грн. та судового збору. Оскільки, весь цей час боржник ухилявся від виконання рішення, тому виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

06.01.2015 року державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Київській області знову було відкрито виконавче провадження ВП № 46061900 за цим виконавчим листом ( а.с. 27).

Разом з постановою про відкриття провадження було винесено постанову від 06.01.2015 року про накладення арешту на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та постанову про розшук майна боржника ( а.с 25).

Боржник у добровільному порядку виконавчий документ не виконав.

ОСОБА_2 знайомий з матеріалами виконавчого провадження та в матеріалах справи (а.с. 28) міститься його заява, в якій останній вказує на те, що він не ухиляється від виконання рішення суду та згоден реалізувати своє майно.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_2, які свідчать про ухилення від виконання судового рішення, а також ураховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження, не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що на даний час обмеження права виїзду боржника за межі України буде порушувати його право вільно пересуватися в межах будь-якої держави.

Крім того, суд враховує, що за наявними у справі даними боржнику на праві власності належить нерухоме майно. Однак відомості про проведення державним виконавцем відповідних дій з реалізації належного боржнику майна з метою виконання виконавчого документа, відсутні.

Отже, з наведеного вбачається, що державним виконавцем, на час звернення до суду з даним поданням, не реалізовані всі заходи передбачені законом для виконання рішення суду, а тому звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке застосовується як крайня міра, є передчасним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність факту ухилення боржника від виконання судового рішення, а відтак і про відсутність підстав для його обмеження у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р., ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 210, 293, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. про встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

СуддяМ. О. Шаховніна