Номер провадження: 22-ц/785/3376/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Бабія А.П.

ОСОБА_2

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про виселення, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_5 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, -

встановила:

27 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ODTOGA00000021, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 150 000,00 грн. строком до 27.03.2028 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 27.03.2008 року уклали договір іпотеки № ODT0GA00000021, згідно з п.35.3 якого, останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 7-в, розташований по вул. Лиманська в м. Татарбунари Одеської області, загальною площею 165,50 кв.м, житловою площею 82,30 кв.м., який належить останньому на підставі свідоцтва про право власності від 09.01.1986 року.

В зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами якого 20.05.2014 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено рішення про часткове задоволення позову. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки - на вищевказаний житловий будинок, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.07.2014 року рішення суду першої інстанції змінено, виселено відповідача ОСОБА_6 з належного йому будинку, що є предметом іпотеки, в іншій частині залишено без змін.

Посилаючись на вимоги до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, які передбачають, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, позивач вважає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строку добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Посилаючись на наявні в матеріалах справи письмові повідомлення відповідачів з вимогою про добровільне виселення, позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку(предмет іпотеки), розташованому по вул. Лиманська, 7-в м. Татарбунари Одеської області.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, надавши суду письмові заперечення проти позову, які підтримали в повному обсязі, а також просили долучити копію акту обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2013 року, складеного головним спеціалістом ССД ОСОБА_7 та секретарем міської ради ОСОБА_8 щодо встановлення факту проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 за адресою вул. Лиманська, 7-в м. Татарбунари Одеської області.

Представник Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації надав суду заперечення проти позову (а.с.63), та, посилаючись на те, що у відповідачки ОСОБА_3 іншого свого житла не має, вона постійно проживає з сином ОСОБА_9, 01.03.2004 року за місцем своєї реєстрації, з метою захисту інтересів та житлових прав малолітньої дитини, щоб за жодних обставин ця дитина не залишилась без житла, або умови його проживання не погіршилися, вважає незаконним виселення ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_9 з житлового будинку №7-в по вул. Лиманська в м. Татарбунари Одеської області, тому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на отримання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 150 000,00 грн. (а.с.4-6).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором № ООТ0ОА00000021 від 27.03.2008 року, між ОСОБА_6, який є майновим поручителем ОСОБА_3, та ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.24), укладено договір іпотеки, предметом якого є жила нерухомість, належна ОСОБА_6 на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: вул.Лиманська, 7-в в м.Татарбунари Одеської області, посвідчений 27.03.2008 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області, (а.с.7-11).

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором, відповідач ОСОБА_3 станом на 09.07.2013 року мала заборгованість 513 612,55 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду від 20.05.2014року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODTOGA00000021 від 27.03.2008 року укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, яка станом на 09.03.2013 року складала 513 612,55 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 165,50 кв.м., житловою площею 82,30 кв.м., та земельну ділянку, які розташовані в м. Татарбунари по вул. Лиманська № 7-в, Одеської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності від 09.01.1986 року, виданого на підставі рішення виконкому Татарбунарської міської ради від 10.07.1985 року №189. зареєстрованого в комунальному підприємстві «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 09.01.1986 року шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, в решті вимог - відмовлено (а.с. 12-14).

Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.07.2014 року було змінено, скасовано в частині відмови у виселенні відповідача і ухваленням в цій частині нового рішення щодо виселення ОСОБА_6 із будинку № 7-в по вул. Лиманській в м. Татарбунари Одеської області (а.с.15-16).

Також судом встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено

довідкою Татарбунарського районного сектору головного управління державної міграційної служби України в Одеській області за №42/1149 від 22.09.2015 (а.с.23), актом обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2013 року (а.с.67).

27.11.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» направило ОСОБА_3, яка діє від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 письмові вимоги про добровільне звільнення жилого приміщення, розташованого за адресою: вул. Лиманська, 7-в в м. Татарбунари Одеської області (а.с.16-18 зв. 22).

Вказане підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 02.12.2015 року та 05.12.2015 року (а.с.20зв.,21,21зв.).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пунктом 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний дозвіл органів опіки та піклування, а якщо такий дозвіл не наданий, то державний виконавець звертається до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» № 26-ІУ від 02.06.2005р., неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

З повідомлення представника служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації вбачається, що станом на 01.03.2016 року звернень державної виконавчої служби, ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та інших осіб про надання дозволу на реалізацію спірного будинку не надходило. (лист від 01.03.2016 року № 01-35/140) (а.с.64 ).

Відповідно до ч. І ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 40 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-УІ ( 3795-17) від 22.09.2011 року.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи, іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч. 2 ст. 109 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-УІ (3795-17) від 22.09.2011).

З договору іпотеки будинку від 27.03.2008 року (п.35.3) вбачається, що будинок під № 7-в вул. Лиманська в м. Татарбунари Одеської області належить іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності (09.01.1986 року), виданого на підставі рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 10.06.1985 року № 189, тобто будинок, що є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок отриманого кредиту (а.с 10).

Вказані обставини встановлені також рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від травня 2014 року, що в силу ч. З ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. (а.с.12-14)

На підставі наведеного та вимог Закону суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачі не можуть бути виселені з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки позивачем не надані відомості про інше постійне жиле приміщення, яке надається відповідачам одночасно з виселенням, а тому в задоволенні позову про виселення відповідачів необхідно відмовити.

Така ж правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39цс15; від 24 червня 2015 p. у справі № 6-447цс15, , яка відповідно до ч. І ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами України, а саме: виходячи зі змісту статей 39, 40 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української PCP особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмету іпотеки), розташованому по вул. Лиманська, 7-в м. Татарбунари Одеської області, задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді О.А ОСОБА_2

ОСОБА_11