ухвала

іменем україни

27 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Пасаж» до ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради, Дніпродзержинська міська рада, Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, та за позовом виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_6, треті особи: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Приватне підприємство «Пасаж», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Пасаж» (далі - ПП «Пасаж») про визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 1999 року йому належить торгівельний павільйон АДРЕСА_2, для поліпшення стану якого позивач самовільно здійснив його реконструкцію.

Після закінчення реконструкції ДПІ «Дніпродзержинськцивільпроект» здійснено обстеження стану конструкцій за результатами якого складено технічний висновок, згідно з яким об'єкт закінченого будівництва рекомендовано прийняти в експлуатацію.

У зв'язку з постійними спорами з ПП «Пасаж» щодо порядку користування і володіння нерухомим майном, а також тим, що торгівельному павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_1» не присвоєна окрема адреса, оскільки ПП «Пасаж» не дає на це згоду, ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на торгівельний павільйон по АДРЕСА_2 загальною площею 53,5 кв. м, зобов'язати ОКП «Дніпродзержинське БТІ» здійснити реєстрацію права власності на торгівельний павільйон, зобов'язати департамент містобудування Дніпродзержинської міської ради присвоїти окрему адресу торгівельному павільйону як об'єкту нерухомого майна.

У вересні 2008 року Приватне підприємство «Пасаж» (далі - ПП «Пасаж») звернулося до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 03 березня 2001 року ПП «Пасаж» за договором оренди від 26 червня 2001 року була передана в оренду земельна ділянка, площею 0,9033 га за адресою: АДРЕСА_1, частина якої, розміром 0,8433 га, відводилася для торгівельних павільйонів, що будуть побудовані ним згідно з архітектурно-будівельним планом, та розміром 0,06 га, для автотранспорту.

При цьому ОСОБА_6 частина вказаної земельної ділянки не відводилася, а купуючи торгівельний павільйон, площею 20,2 кв. м, він не вирішив питання про відведення йому земельної ділянки під придбаний павільйон, без дозволу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради та затвердженого архітектурно-будівельного плану самовільно виконав прибудову до свого торгівельного павільйону, площею 32,4 кв. м на земельній ділянці, площею 0,0058 га, що була передана в оренду ПП «Пасаж», яке не надавало відповідачу дозволу на її користування.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_6 знести торгівельний павільйон, площею 53,5 кв. м, розташований на земельній ділянці, площею 0,0058 га по АДРЕСА_1.

У грудні 2008 року виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якому уточнюючи свої позовні вимоги в ході судового розгляду справи, просив суд зобов'язати відповідача за його кошти знести торгівельний павільйон, площею 53,5 кв. м, розташованій на земельній ділянці, площею 0,0058 га, по АДРЕСА_1 та відновити стан цієї земельної ділянки.

Своїх вимоги обґрунтовував тим, що купуючи торгівельний павільйон, площею 25,2 кв. м, на переданій в оренду ПП «Пасаж» за договором оренди від 26 червня 2001 року земельній ділянці відповідач не вирішив питання про відведення йому земельної ділянки під придбаний павільйон, без дозволу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради та затвердженого архітектурно-будівельного плану самовільно виконав прибудову до свого торгівельного павільйону, площею 32,4 кв. м на цій земельній ділянці, а відповідно до складеного Управлінням земельних відносин акта обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року ОСОБА_6 самовільно зайняв під торговий павільйон вказану земельну ділянку, загальною площею 0,0058 га, і документи на право користування нею не оформив.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ПП «Пасаж» та зустрічний позов виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 за свій кошт знести торговельний павільйон площею 53,5 кв. метри на земельній ділянці площею 0,0058 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відновити стан земельної ділянки площею 0,0058 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2010 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2010 року в частині зобов'язання ОСОБА_6 знести торгівельний павільйон площею 53,5 кв. м на земельній ділянці 0,0058 га за адресою: АДРЕСА_1 та відновити стан земельної ділянки скасовано.

Справу в цій частині направлено до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська на новий розгляд,

У решті рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 лютого 2010 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПП «Пасаж» та виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2003 року торговий павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який належить відповідачу ОСОБА_6, тимчасовою спорудою не є, останній пов'язаний із землею фундаментом, фасадні стіни граничного з торговим павільйоном «ІНФОРМАЦІЯ_1» павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2», власниками якої, як встановлено в судовому засіданні, з 10 липня 2006 року є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, мають обліцовку покрівлі з металочерепиці та метало каркасу, що об'єднує вищезазначені павільйони в єдиний архітектурний ансамбль.

Проте, виходячи з того, що позивачами не були залучені до участі у справі інші особи, зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також не було заявлено клопотання щодо проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи для з'ясування питання можливості знесення спірної будівлі без порушення інтересів цих осіб, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні заявлених позивних вимог.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 жовтня 1999 року ОСОБА_6 набув у власність торговий павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 25,0 кв. м, по АДРЕСА_1, який відповідно до чинного законодавства до укладення договору купівлі-продажу було введено в експлуатацію на підставі акта державної технічної комісії від 10 лютого 1998 року, але після придбання нерухомого майна ОСОБА_6 не впорядкував свої права на право користування земельною ділянкою, на якій був розташований торгівельний павільйон, не уклав договір оренди земельної ділянки із її власником - Дніпродзержинською міською радою, самовільно виконав реконструкцію належного йому торгового павільйону, добудувавши до нього три додаткових приміщення, внаслідок чого торговельна площа павільйону збільшилася до 53,5 кв. м, а загальна площа забудови - 57,4 кв. м.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 лютого 2010 року ОСОБА_6 було відмовлено в задоволенні його позовних вимог до ПП «Пасаж» про визнання права власності на зазначений торгівельний павільйон і вказане рішення суду в цій частині набрало чинності.

Відповідно до рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 01 березня 2001 року ПП «Пасаж» 26 червня 2001 року уклало з Дніпродзержинською міською радою договір оренди земельної ділянки, згідно з яким ПП «Пасаж» була передана в оренду земельна ділянка, загальною площею 0,9033 га, по АДРЕСА_1, з якої частина розміром 0,8433 га відводилася для торгівельних павільйонів, що збудує орендар згідно архітектурно-будівельного плану, та 0,06 га - для автотранспорту.

ОСОБА_6 із заявами про надання йому в оренду земельної ділянки, на якому знаходилося придбане ним нерухоме майно, площею 25 кв. м, не звертався і договори оренди не оформлював, а з відповідною заявою звернувся лише після завершення самочинної реконструкції і вже для виділення йому в користування земельної ділянки не тільки під придбане нерухоме майно, а й під самочинно реконструйоване, при тому, що станом на 2003 рік земельна ділянка, на якій було розташоване як придбане так і реконструйоване майно перебувала у користуванні ПП «Пасаж».

10 серпня 2005 року між ПП «Пасаж» та Дніпродзержинською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1, загальною площею 0,7682 га, строком на п'ять років з наданням орендарю переважного права на поновлення договору на новий строк та на підставі додаткової угоди від 17 березня 2006 року площа земельної ділянки, що надається в оренду ПП «Пасаж» зменшена до 0,7512 га, з якої: під міні-ринком - 0,6953 га, під проходами, проїздами, площадками - 0,0559 га.

Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки ПП «Пасаж», як особа, якій було надане переважне право на поновлення договору на новий строк, 24 лютого 2014 року на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 31 січня 2014 року № 1005-46/УІ уклало з Дніпродзержинською міською радою договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,273 га для розміщення міні-ринку строком до 24 лютого 2024 року.

Суди дійшли висновку, що ОСОБА_6 фактично використовує для ведення підприємницької діяльності нерухоме майно, право власності на яке за ним не зареєстроване, яке не введено в експлуатацію, оскільки добудови до об'єкту - торгового павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_1», розмір яких становить 28,5 кв. м, здійснені на земельній ділянці без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту, при тому, що земельна ділянка, на якій ОСОБА_6 виконав самовільні добудови, Дніпродзержинською міською радою у встановленому законом порядку з 2001 року передана в користування ПП «Пасаж».

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2003 року № 1844, проведеної у справі № 2-1529/03, торговий павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_6, тимчасовою спорудою не є, останній пов'язаний із землею фундаментом, фасадні стіни граничного з торговим павільйоном «ІНФОРМАЦІЯ_1» павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2», власниками якої, як встановлено в судовому засіданні, з 10 липня 2006 року є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, мають обліцовку покрівлі з металочерепиці та метало каркасу, що об'єднує вищезазначені павільйони в єдиний архітектурний ансамбль.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 130 ЦПК України під час попереднього судового засідання суд: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі тощо.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не залучив до участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та вирішив питання, яке може вплинути на їх права та інтереси, не роз'яснив сторонам про можливість та необхідність заявити клопотання про проведення відповідної судово-технічної експертизи, порушивши вимоги частини четвертої статті 10, статті 57 ЦПК України, не з'ясував всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, на що також не звернув уваги суд апеляційної інстанції, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовів.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік