Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 313/634/15Головуючий у 1-й інстанції Кравцов С.О.
Пр. № 22-ц/778/2118/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с.136-140) та в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду на загальну суму 100000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21083, державний номер НОМЕР_1 по вулиці Леніна в с. Новоукраїнка Кам'янко - Дніпровського району Запорізької області, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_4, який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_4 загинув на місці. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Кам'янко-Дніпровським РВ ГУМВС України в Запорізькій області було розпочато кримінальне провадження №0000498. 16 березня 2015 року Кам'янко - Дніпровським РВ ГУМВС України в Запорізькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження, а матеріали направлено до ВДАІ Кам'янко-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області для складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення. 23 березня 2015 року Кам'янко-Дніпровським районним судом Запорізької області відносно ОСОБА_2 винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне покарання у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Відповідачем ОСОБА_2 відповідно до вказаної постанови 23.04.2015 року сплачено штраф, що підтверджується квитанцією № 20. У кримінальному провадженні позивачку було визнано в якості потерпілої та допитано за обставинами справи. Позивач вважала, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою суду від 23.03.2015 року. Зазначала, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 їй, як потерпілій, завдано матеріальну шкоду та моральну шкоду. Під час досудового слідства ОСОБА_2 відшкодував добровільно матеріальну шкоду в сумі 12500,00 грн. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відшкодував добровільно матеріальну шкоду на даний час підстав для стягнення останньої немає. Зазначала, що положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. За змістом статей 1167, 1168, частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи (постанови Верховного Суду України від 05.03.2012 р. у справі № 6-96цс11, від 17.102012 у справі № 6-114ц12, від 05.12.2012 ц справі № 6-145цс12). Визначаючись з розміром відшкодування моральної шкоди, позивач та її представник посилаючись на постанову Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначили, що відповідачем ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у сумі 100000,00 грн. у зв'язку з тим, що в результаті протиправних дій останнього, забрано з життя дорогу їй людину - її єдиного рідного сина, якого вона народила, виховала та з яким вона постійно підтримувала добрі стосунки. Саме з вини відповідача її єдиний син рано пішов з життя, оскільки не мав при житті захворювань. ЇЇ рідні онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_3, тобто доньки померлого сина, залишилися без батька. Та душевна біль, яка сталася з вини відповідача ніколи не може бути у неї відновлена навіть і через тривалий деякий час. Вона дуже переживає втрату її найдорожчої людини - її рідного сина, який за час життя працював, виховував дітей, постійно до неї приїздив, допомагав по господарству, постійно спілкувався та турбувався про її стан здоров'я, побут та про неї як матір. Син за час життя характеризувався з позитивної сторони. Саме з вини відповідача вона повинна весь час переживати втрату найдорожчої людини - рідної дитини. Через протиправні дії відповідача вона вимушена була майже рік звертатися до правоохоронних органів та доказувати його провину, що потребувало значних витрат на проїзд до іншого району та постійно викликало та викликає у неї образу та хвилювання з цього питання, що впливає на її стан здоров'я. Позивач являється пенсіонеркою, тобто особою похилого віку, і є самотньою, так як саме з вини ОСОБА_2 вона втратила свого єдиного сина. Зазначала, що через душевне хвилювання, та втрати найдорожчої людини, яку протиправно позбавили життя, що є неприпустимим, вона не може перебувати сама в будинку, оскільки до теперішнього часу не може повірити в те що сталося та живе надією на те, що її син приїздить до неї та допоможе їй по господарству. Але цього вже ніколи не стане. Ті протиправні дії, що вчинив відповідач по відношенню до її сина, не можуть бути розцінені в подальшому як каяття з його сторони, про що свідчить його поведінка та ставленням до смерті її рідного сина і до неї як потерпілої по справі. Після смерті її рідного сина у неї дуже погіршився стан здоров'я, вона майже не спить, часто хворіє. Крім того, у зв'язку з протиправними діями відповідача та невідшкодуванням добровільно моральної шкоди вона вимушена звернутися до суду, що також знову приводить до спогадів про трагічну смерть її рідного сина, що також впливає на її стан здоров'я. Вважала, що моральна шкода в сумі 100000,00 грн. це та сума, яка відповідає тим моральним стражданням, які були заподіяні їй протиправними діями відповідача, посилаючись на судову практику про відшкодування моральної шкоди, яка свідчить, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, моральних, психічних, яких вона зазнала в результаті протиправних дій відповідача та через втрату найдорожчої їй людини - її єдиного рідного сина. Стягнення моральної шкоди з відповідача дасть позивачу можливість в подальшому використати кошти на встановлення померлому сину пам'ятника, на проведення поминальних дів та на задоволення потреб її онуків, тобто дітей померлого сина, а також її лікування та проживання. Пенсію вона отримує мінімальну.

Заочним рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2016 року (т.с. 1 а.с. 154-157) позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду на загальну суму 100000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1500,00 грн.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року (т.с. 2 а.с. 11-12) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (т.с. 2 а.с. 1-2) залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 16-18) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційний перегляд справи за цією скаргою відповідача апеляційним судом, призначений на 19 травня 2016 року, був відкладений зв'язку із витребуванням в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с.46) інформації, яка потрібна апеляційному суду для повного, всебічного апеляційного перегляду цієї справи в межах доводів апеляційної скарги відповідача, на 21 липня 2016 року з урахуванням навантаженості на суддю-доповідача, колегію суддів, яка має постійний склад, відпуски колегії суддів у період з 06 червня 2016 року по 24 червня 2016 року включно, святкових та вихідних днів у період з 25 червня 2016 року по 28 червня 2016 року включно.

На виконання цієї ухвали відповідними установами була надана апеляційному суду відповідна інформація (т.с. 2 а.с. 54-55, 58-60).

У судове засідання 21 липня 2016 року належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (т.с. 2 а.с. 49) відповідач ОСОБА_2 не з'явився, подав апеляційному суду клопотання електронною поштою (т.с. 2 а.с. 61), в якому просив розглядати дану справу апеляційним судом в його відсутність.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила клопотання відповідача ОСОБА_2 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю позивача ОСОБА_3 та представника останньої за договором - адвоката (т.с. 2 а.с. 62-64) ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника останньої, які у тому числі на запитання колегії суддів зазначали, що ОСОБА_3 із постановою старшого слідчого СВ Кам'янсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 16.03.2015 року ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000498 від 10.05.2014 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення погодилась, не оскаржувала, ця постанова набрала законної сили; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Так, задовольняючи позов позивача у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. ст.ст.10-11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.15, 23, 1166 - 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 із змінами та доповненнями та виходив із того, що позивач ОСОБА_3 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у цій справі.

Оскільки, згідно із ст. 1168 ч. 2 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її батькам.

Той факт, що позивач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 року, сторонами у цій справі у суді першої інстанції визнано (ст. 61 ч.1 ЦПК України) та підтверджується матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000498 від 10.05.2014 року, в якому ОСОБА_3, як матір загиблого, була визнана потерпілою особою.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, який загинув у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 20.20 годині по вул. Леніна в с. Новоукраїнка Кам'янсько - Дніпровського району Запорізької області за участю автомобілів ВАЗ 21083 р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_4

Так як, хоча й вини ОСОБА_2 у смерті велосипедиста ОСОБА_4 немає, що підтверджується:

-висновком експерта (т.с. 1 а.с. 14-17), згідно із яким невідповідність дій водія ВАЗ р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимогам п.п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України в дорожній ситуації, обставини якої наведені в постанові про призначення комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи від 23.08.2014 року та наявних у матеріалах кримінального провадження, не знаходяться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

-постановою старшого слідчого СВ Кам'янсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 16.03.2015 року ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000498 від 10.05.2014 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т.с. 1 а.с. 30-31); зазначена постанова у кримінальному провадженні набрала законної сили, докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні;

-постановою Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 23.03.2015 року у справі ЄУН 318/901/15-п пр. № 3/318/311/2015 про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (п.п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України), та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу (т.с. 1 а.с.70).

Однак, діяльність ОСОБА_2, пов'язана з використанням ІНФОРМАЦІЯ_1 року автомобіля ВАЗ 21083 р.н. НОМЕР_2 по вул. Леніна в с. Новоукраїнка Кам'янсько - Дніпровського району Запорізької області, вважається в силу вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки.

А згідно із ст. 1167 ч. 2 п. 1 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідач ОСОБА_2, як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, у суді першої інстанції не довів, що шкоди смертю фізичної особи ОСОБА_4 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ОСОБА_4 хотів закінчити життя самогубством та кидався під колеса автомобіля ОСОБА_2 тощо).

Однак, при визначенні розміру моральної шкоди ОСОБА_3 з ОСОБА_2, завданої смертю її сина - ОСОБА_4 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, суд першої інстанції неналежним чином врахував та не взяв до уваги:

- принцип розумності та справедливості,

- відсутність причинного зв'язку між діями водія ОСОБА_2 та смертю ОСОБА_4;

- наявність алкоголю в організмі ОСОБА_4 на час дорожньо - транспортної пригоди (висновок експерта т.с. 1 а.с. 17);

- саме невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_4 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України в дорожній ситуації, обставини якої наведені в постанові про призначення комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи від 23.08.2014 року та наданих матеріалах кримінального провадження, знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди (висновки експертизи т.с. 1 а.с. 40);

- близькість відносин матері та сина на день смерті останнього, які не проживали однією сім'єю (відповіді виконавчого комітету Іванівської сільської ради Кам'янсько - Дніпровського району запорізької області (т.с. 2 а.с 55) та Веселівської селищної ради (т.с. 2 а.с. 58-59), які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі в силу вимог ст. 10 ч. 4, 303 ч.2 ЦПК України);

- моральна шкода не може бути компенсацією витрат позивача на встановлення померлому сину пам'ятника, на проведення поминальних днів та на задоволення потреб її онуків, тобто дітей померлого сина, а також на її лікування та проживання.

Належні, допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку вже відшкодував позивачу ОСОБА_3 будь-який розмір моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у цій справі відсутні.

Деякі безпідставні посилання суду першої інстанції в обґрунтування права позивача на стягнення з відповідача моральної шкоди у цій справі в цілому не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності взагалі підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у цій справі при вищевикладених обставинах не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2016 року у цій справі слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 моральної шкоди на користь ОСОБА_3 зі «100000,00 грн.» до «15000,00 грн.», судового збору на користь держави з «1500,00 грн.» до «243,60 грн.» (в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України).

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції не було сплачено судовий збір за його подачу. Звідси, у разі задоволення позову позивача у цій справі, зазначений судовий збір при вищевикладених обставинах у цій справі підлягав стягненню на користь держави з відповідача.

Однак, при визначенні розміру цього судового збору, суд першої інстанції також допустився помилки.

Оскільки, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення моральної шкоди за своїм змістом є немайновими.

Станом на день подачі вищезазначеного позову позивачем до суду першої інстанції у травні 2015 року розмір судового збору за одну немайнову вимогу згідно із Законом України «Про судовий збір» становив 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 року - 1218,00 грн. незалежно від розміру моральної шкоди, яку просив стягнути позивач.

Так як розмір судового збору при подачі до суду позову про стягнення моральної шкоди залежить від розміру останньої лише у справах про захист честі та гідності, ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2016 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 моральної шкоди на користь ОСОБА_3 зі «100000,00 грн. (ста тисяч)» до «15000,00 грн. (п'ятнадцяти тисяч)», судового збору на користь держави з «1500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень)» до «243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок)».

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.