Справа № 750/91/16-ц Провадження № 22-ц/795/552/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Хромець Н.С., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6, представників відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Чернігівського обласного центру зайнятості, - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівський міський центр зайнятості, про визнання наказу про попередження про наступне вивільнення незаконним, поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.02.2016року відмовлено в задоволенні вимог позову ОСОБА_5 до Чернігівського обласного центру зайнятості, - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівський міський центр зайнятості, про визнання наказу про попередження про наступне вивільнення незаконним, поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким поновити його на роботі з 01.03.2016року та стягнути в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди 10 000 доларів США на користь поранених в бойових діях осіб. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, суд безпідставно не визнав незаконним наказ №389-к від 28.12.2015року про попередження про наступне вивільнення, не взявши при цьому до уваги положення статті 17 Закону України ''Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", статей 42,49-2 КЗпП України. ОСОБА_5 вказує, що він не може підпадати під звільнення у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі, із скороченням штату працівників, оскільки він має двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, тривалий стаж роботи на своїй посаді. ОСОБА_5 також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не поновив його на роботі, оскільки наказом відповідача № 386-к від 23.12.2015року про введення в дію змін до структур та штатних розписів базових центрів зайнятості та відповідно, затвердженням змін до штатного розпису Чернігівського міського центру зайнятості на 2015рік і виведенням посади інженера з комп'ютерних систем І категорії, його фактично було звільнено з роботи.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_9 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в частині визнання незаконним наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 28.12.2015року №389 щодо ОСОБА_5 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі вказано, що позивач працює на посаді інженера з комп'ютерних систем І категорії Чернігівського міського центру зайнятості, який є роботодавцем позивача і має статус юридичної особи. Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначають, що накази про попередження про наступне звільнення з роботи та, відповідно, про звільнення позивача з посади повинен був видавати його роботодавець-Чернігівський міський центр зайнятості, а не Чернігівський обласний центр зайнятості. В апеляційній скарзі також вказано, що відповідачем, в порушення статті 40 КЗпП України, при ознайомленні ОСОБА_5 з оскаржуваним наказом, позивачу не пропонувалась інша робота. Доводи апеляційної скарги також зазначають, що при прийнятті оскаржуваного наказу № 389-к від 28.12.2015року не враховані вимоги статті 42 КЗпП України щодо кола осіб, яким надається переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації праці, оскільки позивач працює на посаді тривалий час, має двох неповнолітніх дітей, є інвалідом 2 групи.

В запереченнях на апеляційні скарги Чернігівський обласний центр зайнятості просить апеляційні скарги відхилити у зв'язку з їх необґрунтованістю та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 05.02.2016року, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи, належним чином сповіщеної про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.98), не з'явився. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що ОСОБА_5 станом на час розгляду справи судом першої інстанції працює в Чернігівському міському центрі зайнятості інженером з комп'ютерних систем І категорії відділу інформаційних систем з 09.04.1998року, відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 09.04.1998року №101 (а.с.5,85).

Відповідно до пенсійного посвідчення №, виданого 16.08.2011року Пенсійним фондом України (а.с.102), ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи.

Згідно витягу з додатку до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 07.05.2015року №95 (в редакції наказу від 28.07.2015 року №164), гранична чисельність працівників органів державної служби зайнятості Чернігівської області на 2015 рік затверджена в кількості: всього - 470 осіб, з них апарат - 74 особи (а.с.26).

Наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22.10.2015 року № 206 ''Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості", гранична чисельність працівників органів державної служби зайнятості Чернігівської області на 2015рік затверджена в кількості: всього - 402 особи, з них апарат - 65 осіб (а.с.27,28).

Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості №358-к від 20.11.2015року, гранична чисельність працівників Чернігівського міського центру зайнятості становить 72 особи (а.с.29,30).

Штатним розписом Чернігівського міського центру зайнятості на 2015 рік, який затверджено 23.09.2015 року директором Чернігівського обласного центру зайнятості, у відділі інформаційних систем передбачено 5 штатних посад, в тому числі, посада інженера з комп'ютерних систем І категорії, на якій працює позивач ОСОБА_5 (а.с.31).

Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості № 386-к від 23.12.2015року введено в дію з 23.12.2015року затверджені зміни до структур та штатних розписів базових центрів зайнятості Чернігівської області, при цьому було затверджено зміни до штатного розпису Чернігівського міського центру зайнятості на 2015рік, відповідно до яких виведено посаду інженера з комп'ютерних систем І категорії відділу інформаційних систем (а.с.32,33).

Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості № 389-к від 28.12.2015року ''Про попередження працівників базових центрів зайнятості'', який оскаржує позивач, попереджено працівників про наступне вивільнення через два місяці у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі із скороченням штату працівників, згідно із затвердженими змінами до структури та штатного розпису Чернігівського міського центру зайнятості відповідно до статті 49-2 КЗпП України (а.с.34-36).Як вбачається з Додатку №1 до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 28.12.2015року № 389-к (а.с.35-36), позивача було попереджено про наступне вивільнення через два місяці у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі із скороченням штату працівників, згідно із затвердженими змінами до структури та штатного розпису Чернігівського міського центру зайнятості відповідно до статті 49-2 КЗпП України. У графах ''ознайомлення (підпис)'', ''дата'' Додатку №1 до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 28.12.2015року №389-к навпроти прізвища позивача зазначено: ''не згоден 29.12.2015''. Відповідно до акту Чернігівського міського центру зайнятості від 28.12.2015року (а.с.37), інженер з комп'ютерних систем І категорії відділу інформаційних систем ОСОБА_5 відмовився засвідчити власним підписом факт ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення згідно з наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 28.12.2015року № 389-к.

Судом також встановлено, що одночасно із попередженням про звільнення позивачу не була запропонована інша посада через відсутність вільних вакансій, на зайняття яких міг претендувати позивач.Як вбачається з довідки Чернігівського обласного центру зайнятості №11/326 від 03.02.2016року (а.с.38), станом на 23.12.2015року по Чернігівській обласній службі зайнятості підлягало скороченню 68 штатних одиниць, в тому числі, в Чернігівському міському центрі зайнятості 4 посади. Станом на 28.12.2015року, тобто, на час попередження працівників Чернігівського міського центру зайнятості про наступне вивільнення в зазначеному центрі зайнятості були наявні такі вакантні посади: 1)директор; 2)заступник начальника відділу організації працевлаштування населення на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника до 26.02.2016 року; 3)провідний фахівець з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника до 10.02.2016 року; 4)провідний фахівець з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника до 08.06.2016 року.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову в частині визнання незаконним наказу відповідача про попередження про наступне вивільнення від 28.12.2015року №389-к, оскільки судом не встановлено порушень чинного трудового законодавства при винесенні відповідачем оспорюваного позивачем наказу. Суд також зазначив, що даним наказом позивача було попереджено про наступне вивільнення, і вказана обставина не порушує приписи трудового законодавства.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було попереджено відповідачем про наступне вивільнення, на час звернення позивача з даним позовом до суду, як і на час судового розгляду даної справи судом першої інстанції позивача з роботи не звільнено, позивач просить поновити його на роботі, не будучи при цьому звільненим з посади, тому за даних обставин відсутні підстави для його поновлення на роботі.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не визнав незаконним наказ №389-к від 28.12.2015року про попередження про наступне вивільнення, оскільки вказаний наказ не відповідає положенням статті 17 Закону України ''Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та положенням статей 42, 49-2 КЗпП України. Вказані твердження апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки приписи норм матеріального права, на які посилається ОСОБА_5, не містять в собі заборон щодо попередження роботодавцем працівника про наступне вивільнення, а оскаржуваним наказом №389-к від 28.12.2015року позивача було попереджено про наступне вивільнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не поновив його на роботі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на час звернення позивача з даним позовом до суду та на час судового розгляду даної справи судом першої інстанції ОСОБА_5 не було звільнено з роботи, а лише попереджено про наступне вивільнення. Відповідно до ч.1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду у справі про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9, поданої в інтересах ОСОБА_5 відносно того, що наказ про попередження позивача про наступне вивільнення повинен був видавати його роботодавець- Чернігівський міський центр зайнятості, а не Чернігівський обласний центр зайнятості, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Наказом Міністерства соціальної політики України від 03.07.2015року ''Про внесення змін до Положення про державну службу зайнятості '' затверджено Положення про державну службу зайнятості (а.с.113-119).Відповідно до частини 2 пункту 4 розділу ІV вказаного Положення встановлено, що прийняття і звільнення працівників підпорядкованих базових центрів зайнятості (окрім директора) здійснюється наказом директора регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру зайнятості. Вказані приписи містять в собі Положення про Чернігівський обласний та Чернігівський міський центри зайнятості. Відповідно до частини 3 пункту 8 Положення про Чернігівський міський центр зайнятості (а.с.87-94), затвердженого директором Чернігівського обласного центру зайнятості 01.04.2011року, директор міського центру зайнятості відповідно до законодавства про працю вносить на розгляд регіонального центру зайнятості пропозиції щодо прийому і звільнення працівників центру, заохочення і накладення на них стягнень. Наказ від 09.04.1998року № 101 про прийняття на роботу позивача в Чернігівський міський центр зайнятості було винесено Чернігівським обласним центром зайнятості (а.с.85), як і всі наступні накази щодо призначення на посаду ОСОБА_5(а.с.111,112).Також необхідно зазначити, що в штатному розписі тільки обласного центру зайнятості визначений відділ по роботі з персоналом, основним завданням якого є документальне оформлення трудових відносин всіх працівників. За даних обставин, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що оскаржуваний позивачем наказ №389-к від 28.12.2015року про попередження про наступне вивільнення видано Чернігівським обласним центром зайнятості в межах своїх повноважень та діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9, поданої в інтересах ОСОБА_5 відносно того, що при ознайомленні ОСОБА_5 з оскаржуваним наказом йому не пропонувалась інша робота, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що одночасно із попередженням про звільнення позивачу не була запропонована інша посада через відсутність вільних вакансій, на зайняття яких міг претендувати позивач (а.с.38). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи (а.с.86), в межах строку 2 місяці після попередження про наступне вивільнення, а саме, 16.02.2016року ОСОБА_5, інженеру з комп'ютерних систем І категорії відділу інформаційних систем Чернігівського міського центру зайнятості було запропоновано посаду провідного інженера з комп'ютерних систем відділу інформаційних систем Чернігівського міського центру зайнятості на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_10 Як вбачається з акту про відмову від пропозиції щодо пропонування посади ОСОБА_5 від 16.02.2016року (а.с.86), ОСОБА_5 від вищезазначеної посади відмовився, а також відмовився засвідчити власним підписом факт ознайомлення з пропозицією щодо пропонування посади.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційних скарг не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: