Справа № 500/4306/13-ц
Провадження № 2/500/575/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Грубіян Л.І.

при секретарі - Івановій Л.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

29 листопада 2013 року до участі у справі залучено ПрАТ «СК «Провідна» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

04.12.2014 року позивач звернувся з доповненням своїх вимог та просив стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди солідарно з ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна».

31.09.2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» 88008,77 грн., а саме: 35539 грн. витрат на лікування, 1776,95 грн. моральної шкоди, 22190,21 грн. пені, 27073,43 грн. інфляційного зростання боргу, 1929,18 грн. - три проценти річних.

Стягнути з ОСОБА_4 98723,05 грн., а саме: 500 грн. витрат на лікування (франшиза), 98223,05 грн. моральної шкоди.

Стягнути з відповідачів по 750 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 вересня 2012 року, о 17 годині 25 хвилин в м. Ізмаїлі на вул. Некрасова напроти будинку №64, ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1 скоїв наїзд на нього.

В результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та тривалий час лікувався.

Таким чином, йому було завдано матеріальну та моральну шкоду.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 09.01.2013 року.

Розслідуванням було підтверджено факт наїзду на ОСОБА_3,, тобто факт настання страхового випадку.

28.05.2013 року провадження закрито на підставі постанови слідчого про закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4.

Але закриття кримінального провадження через відсутність в діях ОСОБА_4 кримінального правопорушення не виключає його цивільно-правової відповідальності як особи, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки, на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167,1187,1195 ЦК України.

ПрАТ «СК «Провідна» повинна виплатити страхове відшкодування на підставі полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АВ /2671800/1604/12С 0219929 від 12.03.2012 року, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, при настанні страхового випадку, а також заяви, яку ОСОБА_3 подав до страхової компанії 10.10.2013 року.

ОСОБА_4 повинен виплатити компенсацію моральної шкоди та франшизу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав обґрунтування позову з урахуванням його уточнень та просив суд його задовольнити з обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що:

- належним відповідачем є ПрАТ «СК «Провідна», в якої він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, яка і повинна здійснити відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди в розмірі 5 відсотків від ліміту відповідності в 100 000 грн.

- розмір моральної шкоди не обґрунтований

- він повинен бути звільнений від відповідальності у зв'язку з відсутністю його вини в завданні шкоди.

Представник ПрАТ «СК «Провідна» також заперечував у повному обсязі проти задоволення вимог позивача з посиланням на наступне:

Завдані внаслідок ДТП збитки повинен відшкодовувати ОСОБА_4 через ненадання письмового повідомлення про ДТП до ПрАТ «СК «Провідна».

Не всі заявлені позивачем витрати на лікування є доведеними. Страховою компанією можуть бути визнані чеки на загальну суму 4744,11 грн. безумовно, та на 3737,97 умовно при усуненні недоліків ( надання оригіналів чеків де можливо побачити дату видачі чеку. Потрібно врахувати вину ОСОБА_3 у зазначеної ДТП.

Ліміт відповідальності за моральну шкоду визначений в пункті 9.3 ст. 9 Закону та не повинен перевищувати 2550 грн. 5% від ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну здоров'ю (51000 грн.).

ПрАт «СК «Провідна» заперечує можливість солідарного стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 завданих збитків.

Представник ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи здійснювати без участі представника ПрАТ «СК Провідна».

Відповідач ОСОБА_4 в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову, про що подав письмові пояснення.

За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК Україниобставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 27 вересня 2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового подвійного перелому лівої гомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого осколкового перелому лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, забитої рваної рани лівої гомілки, спадин області ліктьового суглобу які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, з приводу чого тривалий час лікувався.

Не заперечувалося сторонами, та встановлено матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, що особою, яка на час скоєння ДТП володіла транспортним засобом ВАЗ-2105 державний номерний НОМЕР_2 та керувала ним є ОСОБА_4.

Судом встановлено, що за фактом ДТП було розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 09.01.2013 року.

28.05.2013 року старшим слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області Бондаренко Ю.Г. винесено постанову про закриття вищезгаданого кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4

До адміністративної відповідальності за даним фактом ОСОБА_5 не притягувався.

В діях ОСОБА_3 слідчий угледів порушення п.4.7 та 4.14 Правил дорожнього руху, але до адміністративної відповідальності його притягнуто не було.

При проведенні досудового розслідування не було встановлено, що подія сталася внаслідок умислу потерпілого або внаслідок непереборної сили.

Тобто, закриття кримінального провадження через відсутність в діях ОСОБА_4 кримінального правопорушення не виключає його цивільно-правової відповідальності як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Як зазначено в п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК.

Згідно п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до ст. 21 Закону N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим при пред'явлення позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Також в ході розгляду справи судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в установленому законом порядку.

Згідно ст. 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27 березня 1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, може бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо

Частиною 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого взагалі не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, тобто витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо; у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Тобто частина 3 статті 1193 ЦК, встановлює виключення із загального правила врахування вини потерпілого при визначенні розміру відшкодування. Даною нормою встановлюються випадки, коли умисел або груба необережність потерпілого взагалі не береться до уваги:

а) у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 ЦК (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, які мають бути відшкодовані фізичній особі в разі завдання шкоди каліцтвом або іншим ушкодження здоров'я);

б) у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника (ст. 1200 ЦК);

в) у разі відшкодування витрат на поховання (ст. 1201 ЦК).

У перелічених вище випадках шкода відшкодовується в повному обсязі незважаючи на наявність вини потерпілого в будь-якій формі.

Тому, оскільки відповідач ОСОБА_4 заподіяв шкоду позивачу під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням вимог ст. 1187 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна останньому моральна шкода в сумі 3000 гривень.

При зверненні до суду позивачем розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 вересня 2012 року, визначений в сумі 54359,84 грн.

На підтвердження завданої здоров'ю шкоди позивачем надано копія медичної карти стаціонарного хворого №562, витяг з медичної карти стаціонарного хворого №1299, довідка про перелік ліків та виробів медичного призначення, які ОСОБА_3 придбав за власний рахунок в період знаходження в травматолого-ортопедичному відділенні КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», копії та оригінали квитанцій, товарних чеків, рахунків-фактур, довідок торгуючих організацій про вартість придбаних ліків та виробів медичного призначення.

Загальна сума, витрачена на придбання ліків та виробів медичного призначення, яка підтверджена належними документами(призначення, чеки, квитанції знаходяться в матеріалах справи) їх сума складає :28539грн.

Суд вважає обґрунтованими та належним чином доведеними витрати ОСОБА_3 в розмірі 7000 грн. на транспортні послуги, пов'язані з його, рекомендованими лікарями, поїздками на лікування та діагностику до м. Одеси.

Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час ДТП у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди"визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постановиобов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 22.3. ст..22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись до суду, позивачем в обґрунтування заподіяння йому з боку відповідача моральної шкоди було зазначено про те, що під час ДТП він зазнав фізичних та душевних страждань, пов'язаних з тим, що йому завдано значних тілесних ушкоджень, тривалим лікуванням, порушенням звичайного способу життя.

Зважаючи на наведене та, враховуючи характер завданих моральних страждань, суд, приймаючи до уваги вимоги розумності і справедливості, дійшов до висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково. При цьому судом враховано, що через неправомірні дії відповідача позивач зазнав фізичних страждань, втратив нормальний спосіб життя, що кардинально порушило його життєві зв'язки та спричиняло йому моральних страждань.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_3про відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним задовольнити частково, стягнувши с ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_3 в розмірі 2550 грн.

Відповідно до ст. 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відповідно до ст. 6 Закону України № N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N 1961-IV).

Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону N 1961-IV.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону N 1961-IV.

При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю доставки, розміщення, утримання, діагностики, лікування та реабілітації потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» що підтверджується полісом № АВ /2671800/1604/12С 0219929 від 12.03.2012 року.

Відповідно до зазначеного полісу, ліміт відповідальності на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю 51000 грн.

10.10.2013 року ОСОБА_3 подано в страхову компанію заяву про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи, які передбачені статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визнання події страховим випадком і визначення розміру страхового відшкодування.

23.10.2013 року страхова компанія відповіла, що не буде розглядати заяву у зв'язку відсутністю підтвердження винуватості ОСОБА_4

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується при настанні певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, визначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю , майну третьої особи.

У відповідності зі ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого

У відповідності зі ст.24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У відповідності зі ст. 26-1 Закону страхова компанія відшкодовує потерпілому також моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю

Необхідність витрат на додаткове харчування не підтверджена висновком МСЕК або судово-медичної експертизи. Також позивачем не надано доказів того, що за час стаціонарного лікування він не забезпечувався безкоштовним харчуванням.

Тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на харчування.

Тому на підставах викладеного суд вважає необхідним та достатнім стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду пов'язану з затратами на лікування в сумі - 35539.00 грн. - моральну шкоду - 2550 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 750 грн.

Також з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги в сумі 750 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 979, 988, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 5, п. 9.3 ст. 9, п. 27.1 ст. 27, п. 27.5 ст. 27, п. 22.3 ст. 22, 35, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року N 1961-IV, п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року N 4, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" 31 березня 1995 року N 4, ст. ст. 10, 11, 15, 57 - 60, 61, 81, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров'ю та моральної шкоди: - 35539.00 грн. - витрат на лікування; - 2550 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 750 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 750 грн.:

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.І.Грубіян