Справа № 454/1571/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6160/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року по справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до правонаступника Прокуратури Личаківського району м. Львова - Львівської місцевої прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року в позові Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до правонаступника Прокуратури Личаківського району м. Львова - Львівської місцевої прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ФГ «ОСОБА_2В.».

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суддя вважає встановленими. Зазначає, що має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зокрема, судом не застосовано норми Конституції України (ст.ст.8,40,55,56,124,150), не враховано Рішення Конституційного Суду України № 19-рп від 14 грудня 2011 року, ст.ст. 15,30, 61, ч.4 ст.110, ч.2 ст.120 ЦПК України. Вказує, що спір не стосується укладання, зміни, розірвання і виконання господарських договорів, а тому ці вимоги не підлягають розгляду господарським судом. Вважає, що має право на судовий захист. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.53-55), проте до суду не зявилися, про поважність причини своєї неявки суд не повідомили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» звернувся до Генеральної прокуратури України та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи на підставі статті 375 КК України щодо судді Господарського суду Львівської області Матвіїв Р.І., який постановив, на його думку, завідома неправосудну ухвалу.

Як вбачається з листа від 12.05.2014 року, вищевказана заява скерована для розгляду в Прокуратуру Львівської області.

Прокуратурою Львівської області його заява направлена в Прокуратуру м. Львова, а звідти - в Прокуратуру Личаківського району м. Львова, що підтверджується листами від 16.05.2014 року та від 20.05.2014 року.

Надалі позивачем повторно направлено в Генеральну Прокуратуру України заяву про внесення відомостей до ЄРДР, яка скерована в Прокуратуру Львівської області, та Львівську місцеву прокуратуру, що вбачається із заяви та листів від 19.02.2016 року та від 24.02.2016 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами прокуратури міста шляхом відмови в реєстрації та внесенні до ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог статті 1176 ЦК України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнен¬ня у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Для настання відповідальності за ч.1ст. 1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними.

Крім цього, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

В даному випадку ОСОБА_2 не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і вищевказані заходи до нього прокуратурою не застосовувались.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із наступними змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Цивільного Кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК України).

Згідно з ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З представлених позивачем доказів як в суді першої інстанції, та і в апеляційному суді не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Крім того, невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом.

Проте, цим правом позивач не скористався.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.»- відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_3