АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Гаврилова О.В.
№22-ц/796/8495/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав за договором іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що 04.12.2006 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №11/02-12-2006, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 000,00 доларів США строком до 01.12.2008 року.

08.12.2008 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №2 до цього Кредитного договору, згідно якої термін повного повернення кредиту встановлюється на 02.02.2009 року.

27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року, а також право вимоги за забезпечувальним договором (28.01.2014 року укладено Договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 04.12.2006 року, на підставі чого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3 було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував належним чином, в результаті чого станом на 27.12.2013 року відповідно до Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 існує заборгованість в розмірі 460 968,46 грн.

Крім того, за період з 06.02.2014 року по 26.03.2015 року інфляційне збільшення складає 162 690,49 грн, а 3% річних - 15 685,56грн., стягнення яких передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України. Також, розмір пені, передбаченої умовами Договору, за період з 26.03.2014 року по 26.03.2015 року становить 253 0716,85грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за Кредитним договором №11/02-12-2006 року в розмірі 3 170 061,36 грн та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подала зустрічний позов ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ВАТ Банк «Біг Енергія» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав за договором іпотеки.

У мотивування вимог посилалася, що 04.12.2006 року між нею та ВАТ Банк «Біг Енергія» укладено Кредитний договір №11/02-12-2006, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 000,00 доларів США строком до 01.12.2008 року.

08.12.2008 року між нею та банком укладено Додаткову угоду №2 до цього Кредитного договору, згідно якої термін повного повернення кредиту встановлено на 02.02.2009 року, при цьому валюта кредиту не змінювалась і нею є долар США.

У забезпечення виконання умов Кредитного договору 04.12.2006 року між сторонами укладено Договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1.

У п. 1.1 Договору іпотеки розписано зобов'язання по поверненню тіла кредиту і процентів за користування кредитом у валюті кредиту - долар США.

27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладений Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233.

Так, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклало договір факторингу.

Операції щодо переходу прав на валютні цінності є валютними операціями та здійснюються тільки після отримання відповідної ліцензії, яка ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ніколи не видавалася.

Отже, «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчинило правочин щодо переходу права власності на валюту - долар США без отримання відповідної ліцензії на право здійснення валютних операцій, що відповідно до ст.227 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Крім того, згідно Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013 року №3-233 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримало право вимоги до ОСОБА_2 у валюті долар США на суму 460 968,46, що не відповідає дійсності, оскільки кредит видавався на суму 75 000,00 доларів США, з яких було сплачено 46 156,97 доларів США.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» пред'явило вимогу про стягнення коштів у іншій валюті - гривні, чим фактично змінило предмет Кредитного договору та його істотну умову - валюту кредиту.

Такими діями відповідача порушено вимоги закону щодо недопущення односторонньої зміни умов договору та щодо вільного волевиявлення сторін при визначенні і погодженні умов договору.

28.01.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ВАТ Банк «Біг Енергія» укладено Договір про відступлення прав за Договором іпотеки.

Оскільки Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором є неправомірним та може бути визнаний недійсним, то і Договір купівлі-продажу права вимоги за забезпечувальним правочином підлягає визнанню недійсним.

З урахуванням наведеного просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013 року №3-233 в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року, укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2; визнати недійсним Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №6488 від 28.01.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №116.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав за договором іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю.

Зазначає, що Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року є саме договором факторингу, оскільки ВАТ Банк «Біг Енергія» за обумовлену цим Договором плату відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за договорами: п. 1 - визначення купівлі-продажу та вартості договору, пп. 2.3, 2.5 п. 2, розділ 4 - плата фактору за відступлення права вимоги, яка є відмінною від права грошової вимоги. Тобто, за саму переуступку прав клієнтом заплачено фактору суму коштів, визначену у п. 4.1 Договору купівлі-продажу права вимоги. Дана сума є відмінною від суми переуступленої вимоги. Вказане свідчить, що переуступка відбулась за плату, а не в результаті погашення боргу позичальника перед кредитором третьою особою.

Крім того, на момент укладення спірного договору позивач не мав права набувати відступлені права грошових вимог до боржників, які не є суб'єктами господарювання за договором, оскільки до такої фінансової послуги як факторинг не відносилось набуття права грошової вимоги до фізичної особи.

Також, позивач не має права набувати права за вимогами, які не є грошовими, а тому набуття прав за іпотечним договором виходить за межі видів діяльності позивача.

Вказує, що предметом Кредитного договору є кредит у доларах США.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчинило правочин щодо переходу права власності на валюту - долар США без отримання відповідної ліцензії на право здійснення валютних операцій.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не оскаржується.

У судовому засіданні 06.07.2016 року Всеукраїнська громадська організація Обєднання Богдана Хмельницького подало заяву про приєднання до апеляційної скарги за підписом члена цієї організації ОСОБА_6

Колегією суддів заява не прийнята до розгляду, оскільки заява подана після призначення справи до розгляду, підписана та подана неуповноваженою на те особою, що підтверджується змістом доданої до заяви ксерокопії довіреності від 12 серпня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості

Судом встановлено, що 04 грудня 2006 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №11/02-12-2006, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 000,00 доларів США строком до 01.12.2008 року. (а.с. 5-7)

08 грудня 2008 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року, згідно якої термін повного повернення кредиту - 02 лютого 2009 року. (а.с. 9)

У забезпечення виконання умов Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року між ВАТ Банк «Біг Енергія», ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка є майновим поручителем ОСОБА_2, було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №6488, за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 86-87)

27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233. (а.с. 10-15)

Згідно п. 2.2 2 вказаного Договору предметом цього Договору є право вимоги, що випливає з контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також договорами забезпечення (у разі їх наявності).

28 січня 2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.12.2006 року та зареєстровано в реєстрі за №6488, згідно умов якого у зв'язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року з усіма додатковими договорами (угодами), укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_2, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, що посвідчено ОСОБА_4, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.12.2006 року та зареєстровано в реєстрі за №6488, укладеного між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.88)

06.02.2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підписано Акт прийому-передачі права вимоги згідно до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року, за яким з 06.02.2014 року право вимоги за всіма договорами, зазначеними в п. 2.2 Договору та Додатку №2 Договору у повному обсязі перейшло від кредитора до нового кредитора згідно з умовами договору. (а.с.15)

Згідно переліку боржників та контрактів, відносно яких виникло право вимоги кредитора, та права вимоги, за якими відступаюся до нового кредитора (Додаток №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року) ВАТ Банк «Біг Енергія» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняв право вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., укладеним з ОСОБА_2, загальна сума заборгованості (кредит, відсотки, комісія) на 01.11.2013 року в гривні становить 460 968,46 грн. (а.с. 14)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, з огляду на таке.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року в справі №6-301цс15.

Не підтверджуються матеріалами справи доводи апелянта, що укладений Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року є саме договором факторингу, оскільки ВАТ Банк «Біг Енергія» за обумовлену цим Договором плату відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за договорами.

Так, відповідно до п. 2.3-2.5 Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року за умовами цього Договору первісний кредитор відступає право за плату, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до Договору забезпечення.

Станом на 01.11.2013 року загальна заборгованість боржника перед первісним кредитором за контрактом складає 285 273 580,31 грн.

Новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору вартість Договору в порядку та в строки, передбачені п. 4.1 цього Договору, а первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги.

З п. 4.1 даного Договору вбачається, що вартість Договору складається з гарантійного внеску в сумі 157 655,34 грн та доплати вартості Договору в розмірі 1749974,22 грн. Загальна вартість Договору становить 1 907 629,56 грн на підставі Протоколу №3-233 від 26.12.2013 року торгової біржі «НАША» щодо проведення аукціону по реалізації активів ВАТ Банк «Біг Енергія» у відповідності до постанови Правління Національного банку України №97 від 24.02.2010 року, постанови Правління Національного банку України №384 від 25.09.2013 року.

Вказане свідчить, що сума в розмірі 1 907 629,56 грн не є платою за відступлення права вимоги, а є коштами, сплаченими під час проведення аукціону по реалізації активів ВАТ Банк «Біг Енергія».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчинило правочин щодо переходу права власності на валюту - долар США без отримання відповідної ліцензії на право здійснення валютних операцій.

Вказані доводи апелянта не заслуговують на увагу з огляду таке.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня (постанова Верховного Суду України №6-79цс14 від 02 липня 2014 року).

Згідно із ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

За таких обставин, на передачу права вимога за заборгованістю ОСОБА_2 у гривнях новий кредитор не повинен мати ліцензію за здійснення валютних операцій, так як зобов'язання повинно виконуватися у гривні.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним Договору про відступлення прав за Договором іпотеки.

За приписами ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання.

Оскільки судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013 року №3-233 в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006 року, укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, так як такі вимоги є похідними.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, суд дав їм належну оцінку і в колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки цих доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва