Справа № 180/816/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Ганоченко Л.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: територіальна громада м.Марганець в особі Марганецької міської ради, приватний нотаріус Марганецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1, на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4, однією сімєю за адресою: м.Марганець, вул.Лермонтова, 15/55, оскільки даний факт має для неї юридичне значення.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали, просили заяву задовольнити. ОСОБА_1 додатково пояснила, що зі своєю бабусею ОСОБА_4 вона проживала з 2004 року і по день її смерті 22 лютого 2009 року, вели спільний побут. Вона доглядала бабусю, яка на одне око була сліпа, купувала їй ліки, а після смерті займалася її похованням. ОСОБА_419 листопада 1993 року склала заповіт, згідно якого заповідала їй квартиру АДРЕСА_1. Однак, із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса не зверталася, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримувала, оскільки вважала, що прийняла спадщину за фактом постійного проживання зі спадкодавцем.

Приватний нотаріус Марганецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про власність на житло від 18.08.1993 року, виданого виконавчим комітетом Марганецької міської ради 19.08.1993 року за № 585, квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно заповіту від 19.11.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 19.11.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5021, ОСОБА_4 заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_6 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 008183, виданого 16.04.2005 року, ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на «Криворучко» (а.с. 6).

22 лютого 2009 року ОСОБА_4 померла, про що видано Свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 265283 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2.

Приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у звязку із пропущенням строку, який надано законом для прийняття спадщини (а.с.11, 12).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку (ч.1 ст.1270 ЦК України) він не заявив про відмову від неї.

З аналізу вказаної норми закону вбачається, що для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо, оскільки необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством розкривається поняття тільки місця проживання фізичної особи (ч.1 ст.29 ЦК України), й не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

У судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 своєчасно не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, бо вважала, що фактично прийняла її, оскільки з померлою постійно проживала без реєстрації за однією адресою у квартирі АДРЕСА_4.

Саме не звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк й стало підставою для відмови в оформленні спадщини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, окрім фактів, перелік яких визначено ч.1 вказаної статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_1 дійсно проживала за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю з ОСОБА_4 з 2004 року і до часу смерті останньої, здійснювала поховання бабусі ОСОБА_4, вела з нею спільний побут, а також проживає у вказаній квартирі на даний час із своєю сімєю.

Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_4 на час її смерті та відкриття спадщини АДРЕСА_5 в м. Марганці Дніпропетровської області знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Оскільки факт, про встановлення якого просить позивач у справі, має для нього юридичне значення, так як надає право на отримання свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись статтями 213-215, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сімєю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6, в період з 2004 року і до смерті ОСОБА_4, тобто до 22 лютого 2009 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину рішення суду проголошено в судовому засіданні 07 червня 2016 року. Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2016 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна