АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/4747/15-ц Головуючий 1-ї інстанції Алфьорова Т.М.
Провадження № 22-ц/790/3672/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Пономаренко Ю.А., Костенко Т.М.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

27 травня 2015 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 03 липня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останнім отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_4 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 11 травня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 15 017,44 грн., де: заборгованість за кредитом 7 191,90 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 5 771,90 грн.; заборгованість за пенею та комісією 862,33 грн.; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 691,31 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь вищевказану заборгованість.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції стало відомо, що 02 червня 2014 року ОСОБА_4 помер, у звязку з чим позивачем було подано в суд уточнення до позовної заяви, в якій зазначено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яких просив залучити до участі в справі відповідачами та стягнути з останніх на його користь заборгованість за кредитним договором на день смерті спадкодавця, яка становить 4 949,70 грн., де: заборгованість за кредитом 4 901,90 грн.; заборгованість по відсотках 47,80 грн., та судовий збір.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи. Так, під час розгляду справи судом першої інстанції не було належним чином встановлено наявність грошових коштів, що розміщені на рахунках в фінансових установах, які належали померлому ОСОБА_4, а також іншого майна.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримував.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 163, 173).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не було надано належних доказів щодо наявності у померлого ОСОБА_6 рухомого та нерухомого майна, на яке відкрилася спадщина після його смерті за кредитним договором і яке прийняли відповідачі, які є спадкоємцями померлого.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, чим порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Судом встановлено підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 03 липня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 7 300,00 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-9).

02 червня 2014 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 8228 від 05 червня 2014 року (а.с. 68).

На день смерті ОСОБА_4 заборгованість за кредитом складала 4 901,90 грн., за відсотками 47,80 грн., а всього 4 949,70 грн. (а.с. 82-83).

Згідно відповіді дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори № 3573/01-16 від 01 грудня 2015 року спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_8 (а.с. 78).

При розгляді справи в суді першої інстанції були затребувані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких у померлого нерухомого майна не встановлено (а.с. 88-89).

Згідно до відповіді заступника начальника Управління ОСОБА_9 України в Харківській області № 24542 від 14 серпня 2015 року на автоматизованому обліку УДАІ ГУМВС України в Харківській області транспортні засоби за ОСОБА_4 не значаться (а.с. 70).

Судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України були витребувані відомості із Харківської міської ради щодо наявності майна у померлого ОСОБА_4, яке було зареєстровано до 01 січня 2013 року в КП «Харківське міське БТІ».

Із відповіді № 2309/022-16 від 15 червня 2016 року вбачається, що по даним КП «Харківське міське БТІ» № 3743 від 31 травня 2016 року, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 травня 2005 року ОПЖФ ВАТ «Харківський верстатобудівельний завод» р.№ 64 (а.с. 171).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме, частина вищезазначеної квартири. Право власності на це нерухоме майно у порядку спадкування мають ОСОБА_3 та ОСОБА_2

За змістом ст. ст. 608, 1218, 1219 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять ці права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців.

Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязаннями.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить право протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцями в натурі.

З огляду на що, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, у звязку з чим, на підставі п.п.1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення, колегія суддів виходить із того, що не зважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 його діти відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не отримали, проте спадщина ними була прийнята в установленому законом порядку, у звязку з чим, вони зобовязані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вимоги до спадкодавців померлого предявлені кредитором у встановлений законом шестимісячний строк від дня, коли вони дізналися про смерть спадкодавця та відкриття спадщини.

Сума заборгованості по укладеному кредитному договору між ОСОБА_4 та позивачем у сумі 4 949,70 на час смерті позикодавця підтверджена доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме розрахунком (а.с. 82-83).

В спростування суми заборгованості відповідачами не надано ніяких доказів.

Вартість майна, одержаного відповідачами у спадщину, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, складає значно більшу суму ніж сума заборгованості 4 901,90 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що є правові підстави для стягнення даної суми зі спадкоємців у рівних частинах.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 255,78 грн. з кожного (а.с. 1, 124).

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що грошовими коштами, які знаходилися на платіжній картці померлого, він не користувався, а їх використовувала ОСОБА_2, вона і повинна погашати кредит, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з відповідачів стягується заборгованість по кредитному договору, яка нарахована на час смерті ОСОБА_4

Суми, які були зняті з платіжної картки померлого після його смерті, позивачем до стягнення не заявлені.

Таким чином, заборгованість по кредитному договору ОСОБА_4 підлягає стягненню з всіх спадкоємців відповідно до їх часток у спадщині.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 608, 1218, ст. 1219, ст. 1281, ст. 1282 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. п.1, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором спадкодавця у сумі по 2 474,85 (дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 85 копійок) грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 255,78 (двісті пятдесят пять гривень 78 копійок) грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Ю.А. Пономаренко

ОСОБА_11