Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 21 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування АДРЕСА_1, укладеного 28 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що постійно проживав у зазначеному вище будинку, який успадкував від матері. Однак оформити право власності на спадкове майно не міг через відсутність коштів. ОСОБА_5 пообіцяв йому допомогу в оформленні спадщини, а також забезпечити житлом. Під впливом обману та тиску 26 листопада 2015 року він підписав довіреність, яка посвідчена в нотаріальному порядку, якою уповноважив ОСОБА_5 оформити спадщину та вчинити правочин щодо дарування належного йому майна ОСОБА_4. Підписуючи довіреність, він не розумів, який документ насправді підписує, яка його правова природа та наслідки, оскільки ОСОБА_5 ввів його в оману, скориставшись безпорадним станом інваліда армії 2-ої групи (травма голови). Пізніше він довідався, що його будинок передарований ОСОБА_2, якого він не знає. Внаслідок оборудки він коштів за успадкований будинок та обіцяного житла не отримав, натомість втратив житло та став бездомним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що ОСОБА_5 шляхом обману та тиску, ввівши його в оману, змусив його підписати довіреність, скориставшись його безпорадністю та довірливістю, в результаті чого він залишився без житла.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. посвідчена 26 листопада 2015 року довіреність, за якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси з питань оформлення спадкових прав після смерті його матері, ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а після оформлення спадщини зареєструвати за ним право власності на успадковане майно, а також підготувати документи та вчинити від його імені правочин щодо дарування ОСОБА_4 5/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1

У довіреності зазначено, що для цього ОСОБА_5 надається право отримувати оформлені на ім'я довірителя свідоцтва про право на спадщину, а також вчиняти будь-які інші дії, які хоч прямо і не вказані у цій довіреності, але випливають із її суті та змісту, та які на думку представника, будуть доцільними та необхідними для правильного, повного і ефективного ведення справ довірителя та захисту інтересів останнього.

Довіреність була видано строком на один рік.

Цим же приватним нотаріусом 01 грудня 2015 року був посвідчений договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_1, від імені якого за вищевказаною довіреністю діяв ОСОБА_5, безоплатно передав у власність (подарував) ОСОБА_4 5/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1

За умовами наступного договору дарування від 28 грудня 2015 року ОСОБА_4 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 5/8 ід. частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.22). Правочин посвідчений у нотаріальному порядку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, та у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив визнати недійсним останній правочин, тобто визнати недійсним договір дарування від 28 грудня 2015 року, сторонами якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Інших вимог не заявляв.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першої статті 388 ЦК України.

У матеріалах справи відсутні докази про визнання у судовому порядку недійсними довіреності та договору дарування частини житлового будинку від 01 грудня 2015 року. Такі вимоги не заявлені й у даній справі, хоча оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо безпідставності визнання наступного договору дарування від 28 грудня 2015 року недійсним, оскільки чинне законодавство не вимагає визнання наступних правочинів недійсними, а право підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову про витребування майна від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.3 ст.388 ЦК України, але таких вимог у даній справі також не заявлено та й вони були б передчасними без оспорювання дійсності довіреності та договору дарування частини житлового будинку від 01 грудня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: