АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1499/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Пятничук І.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Заступника Прокурора м. Києва на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Прокуратура міста Києва, Відділ Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Управління Державної автомобільної інспекції м. Києва про звільнення майна з-під арешту,

встановила:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту легковий автомобіль моделі «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 після отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, арешт на який було накладено постановою слідчого ОВС Прокуратури м. Києва Довбиш Н.В. від 04.02.2010 року в рамках кримінальної справи № 50-5726.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту легковий автомобіль моделі «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 після отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, арешт на який було накладено постановою слідчого ОВС Прокуратури м. Києва Довбиш Н.В. від 04.02.2010 року в рамках кримінальної справи № 50-5726.

Не погоджуючись з рішенням, Заступник Прокурора м. Києва звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом у порушення вимог ст. 212, 213 ЦПК України безпідставно не було взято до уваги той факт, що питання законності накладення арешту на спірне майно, та відповідно, його звільнення ( похідних вимог, що прямо пов'язані з постановою слідчого про накладення арешту на майно) має вирішуватись за правилами Кримінально-процесуального кодексу України.

Арешт на вказаний автомобіль був накладений постановою слідчого ОВС Прокуратури м. Києва Довбиш Н.В. від 04.02.2010 року, винесеної в рамках кримінальної справи № 50-5726, тобто під час дії КПК 1960 року. Відповідно до норм КПК 1960 року, так і чинного КПК України в редакції 2012 року питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, тобто арешту майна, вирішується судом під час винесення вироку.

Розгляд справи № 755/12034/14-к за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України наразі триває, рішення не прийнято. Проте суд оцінки наведеному не надав, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суд в порядку цивільного судочинства позбавлений можливості перевірити обґрунтованість підстав накладення арешту на майно в рамках розслідування кримінального провадження та його скасування, ймовірного застосування конфіскації за вироком суду, а також дати оцінку доводам позивача щодо його невідношення до даного кримінального провадження в контексті накладення арешту на автомобіль.

Вичерпні підстави для скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження, передбачені законом, а тому суд безпідставно поклав в основу рішення відсутність реєстрації у Державному реєстрі обтяжень постанови слідчого від 04.02.2010 року.

В судовому засіданні представник Прокуратури м. Києва підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_10 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі протоколу № 9136 проведення електронних торгів від 03.11.2014 року він є переможцем торгів, які були організовані Державним підприємством Міністерства юстиції України «Інформаційний центр», що відбулися 03.11.2014 року.

Зазначені електронні торги були організовані ДП Мінюсту «Інформаційний центр» в рамках примусового виконання двох виконавчих листів, за якими відповідач у даній справі ОСОБА_3 є боржником, а саме: 1) виконавчого листа № 6-5256 від 05.12.2011 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 98 944 грн. 98 коп.; 2) виконавчого листа № 2-3349-1 від 16.02.2006 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_11 в сумі 27 060 грн.

Як вбачається з вищевказаного протоколу № 9136 від 03.11.2014 року він - ОСОБА_2, як учасник електронних торгів, на підставі запропонованої найвищої цінової пропозиції, а саме - суми розміром 210 132 грн. 32 коп., переміг у торгах щодо продажу реєстраційного лоту за № 7792 - легкового автомобіля «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Після оплати вартості реєстраційного лоту № 7792 на умовах проведення електронних торгів спірний автомобіль було отримано ним у володіння та користування від зберігача автомобіля, а саме - від представника ДП Міністерства юстиції «Інформаційний центр» ОСОБА_12, що підтверджується актом видачі майна переможцю електронних торгів.

Крім того, на виконання вимог Розділу VІІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого нерухомого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 року, а також на підтвердження права власності позивача на придбаний автомобіль, позивачу було видано акт державного виконавця про проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна.

Однак, в результаті звернення до Державтоінспекції з метою проведення державної реєстрації придбаного ним автомобіля, працівниками ДАІ позивачу було повідомлено, що зареєструвати за ним право власності на спірний автомобіль не вбачається можливим, адже на вказаний автомобіль було накладено арешт не лише в рамках двох виконавчих проваджень, а також на підставі постанови слідчого ОВС Прокуратури м. Києва Довбиш Н.В. від 04.02.2010 року в рамках кримінальної справи № 50-5726, що підтверджується поточними результатами звірення по автоматизованій інформаційній системі від 13.11.2014 року.

Проте на час проведення електронних торгів від 03.11.2014 року та станом на 02.12.2014 року, коли ДП Мінюсту «Інформаційний центр», тобто організатором торгів та держателем Державного реєстру, було сформовано витяг з ДРОРМ, обтяження на спірний автомобіль, тобто арешт, накладений постановою від 04.02.2010 року, не був зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В добровільному порядку Прокуратура м. Києва відмовляється зняти арешт з даного майна.

Враховуючи вищевказане, а також те, що позивачем було правомірно та на законних підставах придбано спірний автомобіль, а також не зважаючи на те, що арешт цього автомобіля, накладений постановою слідчого Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року, є для нього як набувача обтяженого майна, менш пріоритетним та взагалі нечинним обтяженням, є очевидним той факт, що на сьогоднішній день порушено право позивача як власника рухомого майна, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що вищевказані обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що листом від 08.12.2014 року Прокуратура м. Києва відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття арешту з автомобіля, мотивуючи тим, що кримінальна справа по обвинуваченню відповідача ОСОБА_3, тобто попереднього власника спірного автомобіля, в рамках якої було накладено арешт на майно обвинуваченого постановою слідчого від 04.02.2010 року, на даний період часу розглядається Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до вимог ст. 11, 42, 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» кожне із обтяжень, які накладались різними обтяжувачами, в тому числі і слідчим Прокуратури м. Києва на одне і те ж рухоме майно відповідача ОСОБА_3, тобто на спірний автомобіль, мало бути зареєстрованим на підставі заяви обтяжувача у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (ДРОРМ).

Однак, як встановлено судом, арешт на спірний автомобіль, який було накладено на підставі постанови слідчого Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року, не було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_3 в добровільному порядку не погашалась заборгованість за виконавчим листом № 6-5256 від 05.12.2011 року, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-банк» боргу в сумі 98 944 грн. 98 коп. та виконавчим листом № 2-3349-1 від 16.02.2006 року, виданим Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_11 в сумі 27 060 грн., державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно було проведено реалізацію арештованого майна боржника.

Також судом встановлено, що на момент накладення арешту слідчим Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року вказаний спірний автомобіль вже перебував в обтяженні як заставне майно з 28.05.2008 року, яке було накладене на забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 перед ПАТ «Альфа-Банк», а тому банк мав першочергове право на задоволення заявлених ним вимог про стягнення заборгованості.

Встановивши, що ОСОБА_2 як переможець електронних торгів по реалізації предмету обтяження, тобто спірного автомобіля, в порядку примусового виконання рішень судів, що набули законної сили, є добросовісним набувачем рухомого майна, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що зазначені висновки є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними запереченням на позов, вони були предметом розгляду суду першої інстанції, отримали належну правову оцінку та правильно були відхилені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого в ОВС Прокуратури м. Києва Добвиш Н.В. від 04.02.2010 року арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, було накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки санкція ч. 2 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна ( а.с. 67).

Запис про арешт автомобіля «NissanX-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 та заборону його відчуження внесено до Інформаційно-автоматизованої системи «Автомобіль» УДАІ м. Києва та НАІС ДДАІ МВС України ( а.с. 165).

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що арешт, накладений постановою слідчого від 04.02.2010 року може бути скасований лише в рамках кримінального провадження, яке на даний період часу розглядається судом, а суд в порядку цивільного судочинства не вправі надавати оцінку правильності накладеного арешту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній цивільній справі не оскаржується арешт автомобіля боржником, який є обвинуваченим у кримінальному провадженні, а заявлені вимоги про звільнення майна з-під арешту особою, вимоги якої ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові №6-26цс13 від 15.05.2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.

Відповідно до положень ст. 11, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, чинній на час винесення постанови слідчого ОВС Прокуратури м. Києва Довбиш Н.В. від 04.02.2010 року, обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону, до публічних обтяжень належать, зокрема, накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів у випадках, встановлених законом. Публічне обтяження набирає чинності з моменту його реєстрації в державному реєстрі.

Норма ст. 37 Закону у викладеній редакції є чинною і на даний період часу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і зазначена обставина не оспорюється прокурором, що арешт на автомобіль «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 накладений на підставі постанови слідчого Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року, не було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, отже, таке обтяження не було чинним станом на період часу придбання позивачем автомобіля з електронних торгів та набуття права власності на нього.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п'яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов'язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу.

Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону.

Суд першої інстанції, встановивши, що на момент накладення арешту слідчим Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року вказаний автомобіль вже перебував в обтяженні як заставне майно з 28.05.2008 року, яке було накладене в рамках забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 перед ПАТ «Альфа-Банк», дійшов правильного висновку, що банк мав першочергове право на задоволення заявлених ним вимог про стягнення заборгованості.

Відповідно до акту державного виконавця про проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого 09.12.2014 року начальником ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, 03 листопада 2014 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна - автомобіля «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3. Переможцем торгів став учасник 3 - ОСОБА_2, яким запропоновано найвищу пропозицію - 210 132 грн. 32 коп.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, станом на 02.12.2014 року обтяжувачами рухомого майна, власником якого був ОСОБА_3 - автомобіля «NissanX-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 зареєстровані - ЗАТ «Альфа-Банк» з 28.05.2008 року та ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.01.2012 року. Інших обтяжень не зареєстровано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що на момент придбання позивачем арештованого майна у власність будь-яких перешкод для цього не було.

Відповідно до п.8 Розділу VІІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

Таким чином, оскільки наявністю арешту спірного автомобіля, накладеного на підставі постанови слідчого Прокуратури м. Києва від 04.02.2010 року, порушуються права позивача, який у встановленому законом порядку придбав автомобіль з електронних торгів по реалізації арештованого майна та є його добросовісним набувачем, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та звільнення з-під арешту автомобіля «Nissan X-Trail», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до вимог ст. 82,88 ЦПК України, враховуючи, що за заявою заступника Прокурора м. Києва прокуратурі було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до прийняття відповідного рішення, з Прокуратури м. Києва на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Заступника Прокурора міста Києва - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Прокуратури міста Києва на користь держави судовий збір в розмірі 267 грн. 96 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: