Справа № 2-2099/09 Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/4359/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 1 08.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Білоконь О.В., Савченка С.І.
при секретарі:Спеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелторі Плюс», виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» про визнання рішення частково недійсним, визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулася із позовом до ТОВ «Ріелторі Плюс», ВК Бучанської міської ради Київської області, третя особа ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання рішення частково недійсним, визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказувала, що ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року по справі № 2-2099/2009 р. за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна була направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

Існування юридичних фактів необхідних для наділення позивача правом власності на нежилі приміщення у торговому центрі підтверджується із вище зазначеної ухвали ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року по справі № 2-2099/2009 р.

Також вказувала, що підставою набуття ОСОБА_5 права власності було укладення сторонами даної справи (позивачем та відповідачем-1) договору про фінансування будівництва, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами.

А також тим, що 15 вересня 2008 року згідно Акту прийому - передачі об'єкту фінансування до Договору про фінансування будівництва № 12/2008 від 15.09.2008 року між позивачем та відповідачем-1, за ОСОБА_5 було закріплені нежилі приміщення № 178 (36.3 кв.м.) та № 179 (13,8 кв.м.) загальною площею 50,1 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1, як відокремлений об'єкт права власності № 25; № 182 (22.9 кв.м.). № 183 (24.3 кв.м.), загальною площею 47,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1. як відокремлений об'єкт права власності № 26».

Відповідно до договору інвестування (фінансування будівництва) № 12/2008 від 15.09.2008 року підрядник мав після завершення робіт передати за актом інвестору нежитлові приміщення. Після акту передачі нежитлових приміщень інвестор звернувся до виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області із заявою про оформлення права власності, на підставі чого виконавчий комітет ухвалив рішення про оформлення права власності за інвесторами та доручив вчинити відповідні дії Ірпінській БТІ. Однак виявилося, що за декілька місяців до цього цей же виконком вже зареєстрував за підрядником право власності на торговий комплекс, де знаходилися спірні приміщення.

Незаконність набуття власності підрядником (відповідачем-1) на частку майна, що є предметом даного позову, регулюється договором фінансування будівництва (договір № 12/2008 від 15.09.2008 року) тому відповідач-1 набув майно за рахунок інвестора без достатньої правової підстави, і зобов язаний повернути інвестору це майно і не чинити перешкоди.

Поведінка відповідача-1 (підрядника), який і так є сильнішою стороною у договорі фінансування будівництва, не відповідає засадам добросовісності.

Просила визнати рішення ВК Бучанської міської ради Київської області №364 від 28.08.2008 р. частково недійсним; визнати свідоцтво про право власності Серія НОМЕР_1 від 23.10.2008 р. ТОВ «Ріелторі Плюс» частково недійсним; зобов'язати ВК Бучанської міської ради ухвалити рішення про оформлення права власності за ОСОБА_5, яка брала участь у фінансуванні будівництва торговельного центру по АДРЕСА_1, виділити нежитлові приміщення на третьому поверсі, позначених на плані: № l78, пл. 36,3 кв. м.. №179, пл. 13.8 кв. м., загальною площею 50,1 кв. м., в окремий об'єкт права власності на присвоїти №25, виділити нежитлові приміщення на третьому поверсі, позначених на плані: №182. пл. 22.9 кв. м., №183, пл. 24,3 кв. м., загальною площею 47,2 кв. м., в окремий об'єкт права власності та присвоїти №26 та видати свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення під номером 25, загальною площею 50,1 кв. м., та номером 26 загальною площею 47.2 кв. м. на ім'я ОСОБА_5.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2016 року відмовлено в задоволені позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2008 року ТОВ «Ріелторі Плюс» та ОСОБА_5 уклали договір №12/2008 про фінансування будівництва де, зокрема зазначено, що відповідно до даного договору сторона-2 бере на себе зобов'язання профінансувати (надати грошові кошти) будівництво частини об'єкту, будівництво якого здійснюється у відповідності з проектно - кошторисною документацією, а сторона-1 зобов'язується побудувати об'єкт та передати стороні-2 об'єкт фінансування. Сторона-1 зобов'язується сприяти стороні-2 в оформленні права власності на об'єкт фінансування.

Також в договорі вказано, що об'єктом є - торгівельний центр за адресою: АДРЕСА_1. Згідно із п. 10 зазначеного договору, Сторона-2 самостійно та за свій рахунок за сприянням Сторони-1 здійснює оформлення права власності на об'єкт фінансування; Сторона-2 набуває право власності на об'єкт фінансування з моменту державної реєстрації права власності.

ТОВ «Ріелторі Плюс» та ОСОБА_5 підписали акт прийому-передачі об'єкту фінансування до договору про фінансування будівництва №12/2008 від 15.09.2008 року Відповідно до довідки від 15.09.2008 року, виданої ТОВ «Ріелторі Плюс», ОСОБА_5 сплатила повну вартість об'єкту фінансування в розмірі 194 000,00 грн.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2008 року власником торгівельного центру загальною площею 9328,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. є ТОВ «Ріелторі Плюс». Вказане свідоцтво видане на підставі рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 28.08.2008 року №364.

Крім того, 18.11.2008 року Виконавчим комітетом Бучанської міської ради було винесено рішення №544 про оформлення права власності за інвесторами торговельного центру по АДРЕСА_1, в тому числі і за ОСОБА_5

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було виконано всі зобо»язання, що передбачені договором, видано відповідну довідку, підписано акт прийома передачі, а також було відповідне рішення виконкому про дозвіл позивачці на оформлення права власності на спірний об»єкт будівництва, яким вона не скористалася, а звернулася до суду, і тому позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Ріелторі Плюс», або виконавчий комітет Бучанської місьради оспорює чи не визнає її право власності (право володіння) на зазначені вище житлові приміщення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того, змінивши позовні вимоги (а.с.14-16 т.2) позивач в обгрунтування позову послався на ст. 398 ЦК України.

Відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Позивач зазначає, що на його думку обставини даної справи підпадають під «інші підстави, встановлені законом», при цьому не зазначає, які саме, а отже, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту позивачем, в розумінні ст. 16 ЦК України, є неналежним.

Врахувуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: О.В.Білоконь

С.І.Савченко