Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Вовчанське бюро технічної інвентаризації», третя особа - приватний нотаріус Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротова Ірина Кирилівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування частини жилого будинку частково недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, та касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності

ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 26 вересня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, оскільки 10 червня 1986 року ОСОБА_10 склала заповіт, згідно з яким брати отримували кожен по Ѕ частини житлового будинку. Відповідно до довідки-характеристики КП «Вовчанське БТІ»

від 14 вересня 2000 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 по

АДРЕСА_1 розташовані наступні будівлі та споруди: будинок з прибудовою літ. «А-1», вартістю 13 082 грн; літня кухня літ. «Б» - 5 632 грн; тамбур літ. «б» -

255 грн; вбиральня літ. «У» - 368 грн; гараж літ. «Г» - 4 639 грн; ворота

літ. «№» - 538 грн; огорожа літ. «№ 1» - 231 грн; загальною вартістю

25 267 грн. Поділ спадкового майна між спадкоємцями не проводився. Натомість 14 грудня 2004 року на підставі зазначеного свідоцтва ОСОБА_5 подарував ОСОБА_8 Ѕ частини житлового будинку з прибудовою жилою площею 52,9 кв. м та надвірними будівлями: літню кухню літ. «Б», тамбур літ. «б», вбиральню літ. «У», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожу літ. «№ 1».

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 остаточно просив визнати довідку-характеристику КП «Вовчанське БТІ» від 14 вересня 2000 року про склад спадкового майна на жилий будинок по АДРЕСА_1 (з надвірними будівлями) на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 незаконною та такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати КП «Вовчанське БТІ» надати до Вовчанської державної нотаріальної контори законну довідку-характеристику про склад та вартість спадкового майна на житловий будинок по АДРЕСА_1 (з надвірними будівлями) на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 26 вересня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнати недійсним; зобов'язати Вовчанську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_10 із зазначенням дійсного правильного складу та вартості спадкового майна, а саме: «Свідоцтво видане на спадкове майно, що розташоване на земельній ділянці Червоноармійської першої сільської ради, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку з прибудовою, цегляний, жилою площею 52,9 кв. м та надвірних будівель: тамбура літ. «б», вбиральні літ. «У». Оцінка вартості спадкового майна становить 22 229 грн»; визнати договір дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1 стосовно складу та вартості спадкового майна частково недійсним; стягнути судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області

від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано довідку-характеристику КП «Вовчанське БТІ» від 14 вересня 2000 року № 1096, видану за запитом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, про склад спадкового майна на жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на момент відкриття спадщини після смерті

ОСОБА_10 стосовно складу та вартості спадкового майна, такою, що не відповідає дійсності, виключивши із неї: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожа літ. «№1», та зазначивши оціночну вартість майна, яке увійшло до переліку: будинку літ. «А-1» з прибудовою вартістю 16 828 грн; тамбура літ. «б» - 220 грн; вбиральні літ. «У» - 504 грн, а всього загальною вартістю 17 552 грн.

Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВН № 072573 та серії АВН № 072572, видані 26 вересня 2000 року Вовчанською державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстровані за реєстровим № 3923, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, кожному, на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по

АДРЕСА_1 стосовно складу та вартості спадкового майна, яке увійшло до переліку, виключивши із нього: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожу літ. «№ 1», та зазначивши оціночну вартість спадкового майна, яке увійшло до переліку: будинку літ. «А-1» з прибудовою, тамбура літ. «б», вбиральні літ. «У» вартістю 17 552 грн.

Визнано договір дарування Ѕ частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений 14 грудня 2004 року приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротовою І.К., зареєстрований в реєстрі за № 1435, недійсним в частині майна, яке увійшло до переліку, виключивши із нього: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№» та огорожу літ. «№ 1», та зазначивши індексовану вартість відчужуваної частки жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель з урахуванням діючої індексації вартістю 14 092 грн 50 коп., всього жилого будинку - 28 185 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останньою ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відхилено, рішення Вовчанського районного суду Харківської області

від 12 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду, відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову та закрити провадження у справі із підстав порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - підлягає задоволенню повністю, а касаційна скарга представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Проте у справі відсутні відомості про належне повідомлення відповідача ОСОБА_5 про час і місце слухання справи відповідно до ст. 74 ЦПК України, у результаті чого він був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо заявлених позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судові рішення не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що довідка-характеристика від 14 вересня 2000 року за № 1096, на підставі якої 26 вересня 2000 року видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом, є такою, що не відповідає дійсності, оскільки до спадкового майна на час відкриття спадщини не входили: літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№» та огорожа літ «№ 1», оскільки вони були побудовані у 1998 році; вартість будинку з прибудовою літ. «А-1», тамбур літ. «б» та вбиральні літ. «У» зазначено неправильно.

Суд дійшов висновку, що КП «Вовчанське БТІ» безпідставно на порушення вимог п. п. 1.2, 2.2 Інструкції про порядок видачі довідок-характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, затвердженої наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 30 квітня 1996 року № 35, зазначило у довідці-характеристиці від 14 вересня 2000 року за № 1096 літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№» та огорожу літ. «№ 1», як такі, що існували станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідно їх вартість, а також вартість будинку з прибудовою літ. «А-1» - 13 082 грн, тамбура літ. «б» - 255 грн, вбиральні літ. «У» - 368 грн. Таким чином, зазначена в ній інформація стосовно складу та вартості майна є такою, що не відповідає дійсності.

За таких обставин суд дійшов висновку про визнання недійсними вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які видані на підставі довідки-характеристики.

Крім того, суд дійшов висновку, що договір дарування вказаного житлового будинку в частині переліку та вартості майна не відповідає дійсності, що є підставою для визнання його недійсним в цій частині.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Однак видана 14 вересня 2000 року КП «Вовчанське БТІ» довідка-характеристика № 1096 є лише фіксацією певної інформації та її оскарження не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. У разі виникнення спору вказана довідка оцінюється судом як доказ відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, тому суд дійшов помилково висновку про застосування такого способу захисту порушеного права позивача, як визнання такою, що не відповідає дійсності, видану КП «Вовчанське БТІ» вищевказану довідку-характеристику від 14 вересня 2000 року № 1096 стосовно складу та вартості спадкового майна.

Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Проте вищевказаних положень норм матеріального права суд не врахував, не звернув достатньої уваги на предмет і підстави заявленого позову, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, визнаючи частково недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, суд залишив поза увагою ту обставину, що позивач ОСОБА_3 не є стороною цього договору, тому, як зазначено вище, його права не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Усупереч вищевказаним нормам процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не з'ясував питання, чи обрано позивачем належний спосіб захисту порушеного права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України не звернув достатньої уваги на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, не перевірив належним чином всіх доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - підлягає задоволенню, касаційна скарга представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - задовольнити повністю, а касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак