Провадження № 2-о/742/146/16
Єдиний унікальний № 742/2242/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Білокур В.І., народних засідателів: Ходак М.І., Науменко Н.М., при секретарі Сірій І.В., за участю прокурора Сергушина О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за заявою лікаря-психіатра завідуючої відділенням КЛПЗ "Валківська психіатрична лікарня" Соломатіна Марії Яківни про продовження госпіталізації особи до психіатричного закладу у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

Лікар-психіатр завідуюча відділенням КЛПЗ "Валківська психіатрична лікарня" Соломатіна М.Я. звернулася до суду з вказаною заявою вказуючи на те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 984 року є інвалідом 11 гр. дитинства безстроково. Виховувався спочатку у Шевченківському дитячому будинку - інтернаті. У 1997 році був визнаний недієздатним, опікуном призначена рідна сестра ОСОБА_3. В 2004 року в зв'язку із невиконанням своїх опікунських обов'язків остання позбавлена опікунських прав рішенням Виконавчого комітету Ленінського району м. Луганськ. У 2002 році ОСОБА_2 скоїв тяжке правопорушення ( в стані алкогольного сп'яніння вбив незнайомого громадянина). За рішенням суду з 06.01.2003 р. по 14.04.2009 р. знаходився на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом. Потім був переведений до ЧПНЛ - відділення 18 (з посиленим наглядом)). Згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2012 року примусове лікування у відділенні з посиленим наглядом було замінено на примусове лікування у відділенні зі звичайним наглядом. Потім примусове лікування в психіатричному відділенні із звичайним наглядом було замінено на лікування на загальних підставах. 07.02.2014 року ОСОБА_2 був переведений із ЧПНЛ для подальшого лікування в Валківську психіатричну лікарню, де перебуває по теперішній час.

Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» під час перебування у КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» громадянин ОСОБА_2 на протязі всіх років щомісячно проходив медичний огляд комісією лікарів-психіатрів, приймалося рішення про необхідність подальшого лікування. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час громадянин ОСОБА_2 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Подальше обстеження і лікування громадянина ОСОБА_2 можливі тільки в умовах стаціонару, в зв"язку з чим заявник і просить продовжити термін примусової госпіталізації останнього до психіатричного закладу.

У судовому засіданні лікар-психіатр підтримав подану заяву, проти якої не заперечує прокурор. При цьому вказують, що в даний час в суді вирішується питання про визнання ОСОБА_4 недієздатною, унаслідок психічного захворювання.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 7 березня 1997 року було визнано ОСОБА_2 недієздатним, що підтверджується копією цього судового рішення (а.с.5).

Згідно останнього Висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» від 07.07.2016 року, прийнято рішення про необхідність подальшого лікування ОСОБА_2 який виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Подальше обстеження і лікування громадянина ОСОБА_2 можливі тільки в умовах стаціонару (а.с.3-4).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Як свідчать досліджені судом матеріали історії хвороби ОСОБА_2, що були надані заявником для огляду в судовому засіданні, такі огляди в медзакладі проводилися регулярно і стан хворого на цей час не поліпшився.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації ОСОБА_2 у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки він страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14,17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року № 1489-ІІІ (із змінами і доповненнями), ст.ст. 10, 60, 88, 131, 212-215, 218, 234, 235, 279-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву лікаря-психіатра задовольнити.

Надати дозвіл на продовження госпіталізації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Білокур В.І.

Народні засідателі: Ходак М.І.

Науменко Н.М.