Номер провадження: 22-ц/785/5223/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування майнової та моральної шкоди посилаючись на те, що позивач та ОСОБА_3 є сторонами по справі, яка розглядалась Малиновським районним судом м. Одеси.

16.07.2015 року по справі ухвалено заочне рішення про зміну черговості права на спадщину.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що позивач є професійним шахраєм-аферистом, який обманним шляхом увійшов у довіру ОСОБА_5, шахрайським шляхом переоформив на себе квартиру за адресою: АДРЕСА_1, здійснює психологічний тиск на неї, її родину, вводить в оману правоохоронні органи та суди, тощо.

Вважаючи таку інформацію недостовірною, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги, визнати інформацію зазначену в заяві про перегляд заочного рішення недостовірною, зобовязати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., також просив відшкодувати матеріальну шкоду, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вигнала його зі спірної квартири, у звязку із чим він вимушений був проживати в орендованому житлі на що витратив 22000,00 грн., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року та ухвалити нове рішення яким стягнути з кожного відповідача солідарно 5000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_3 22000,00 грн. матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 16.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по цивільній справі №521/1457/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості права на спадщину.

ОСОБА_3, представником якої був адвокат ОСОБА_4, звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Заява про скасування заочного рішення підписана адвокатом ОСОБА_4

В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 просила суд захистити її права, передбачені ст.ст. 6-8 Конвенції про захист прав людини, національним законодавством, переглянувши заочне рішення суду.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення відповідач послалась на докази, які не були досліджені судом, мають значення для правильного вирішення справи та обставини, які стали підставою визнання за ОСОБА_2 права власності на певне майно, правові норми, а також зазначила про особисті якості позивача, критикуючи та оцінюючи його дії.

Так, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, а вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України такому праву відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, яка ганьбить її гідність, честь, ділову репутацію.

Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової депутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) встановлює певні критерії для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації.

Єдиною вимогою є юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Він складається з таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Особливий порядок щодо інформації адресованій суду, державним органам, посадови особам, встановлений пунктами 16, 17 вищевказаної Постанови.

Так, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тому, інформація, зазначена у позовній чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з абзацом 2 п. 16 зазначеної Постанови у випадку, коли особа звертається означених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Окрім того, при вирішенні питання щодо спростування недостовірної інформації, суд враховує також характер поширеної інформації, а саме чи є вона такою, яка містить фактичні твердження.

Законодавець відповідно до 47-1 Закону України «Про інформацію» надає певну свободу для висловлювання своїх думок. Така свобода може бути виражена за допомогою оціночних суджень, які мають легальне визначення, закріплене у статті 30 вказаного закону.

Відповідно до частини другої статті оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, суд виходить із того, що відповідач ОСОБА_3. представником якої був адвокат ОСОБА_4, реалізуючи своє конституційне право на звернення до суду, звернулась із заявою про перегляд заочного рішення до Малиновського районного суду м. Одеси, який є органом, що зобов'язаний розглянути її в процесуальному порядку, тобто, інформація, зазначена у заяві про перегляд заочного рішення адресована виключно суду, стосувалася предмета позову, а так само була предметом її перегляду в порядку, встановленому чинним процесуальним законодавством, відповідно, не може вважатися поширенням недостовірної інформації.

Окрім того, за своїм характером інформація, викладена у спірній заяві за її змістом та характером використання мовних засобів містить оціночні судження, оскільки відповідач в заяві про перегляд заочного рішення висловлюється суб'єктивно, зокрема, критикуючи, оцінюючи дії ОСОБА_2, не зазначаючи при цьому фактичних даних.

Доказів в обґрунтування поширеної недостовірної інформації відповідачем у позасудовий спосіб, яка призвела б до порушення особистих немайнових прав позивача, суду не надано, юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову відсутній.

При таких обставинах, вимоги позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди є безпідставними.

Більш того, такі вимоги не стосуються предмета спору про захист честі та гідності, оскільки обґрунтовуються позивачем як шкода, заподіяна внаслідок дій ОСОБА_3 при розгляді певної цивільної справи про зміну черговості одержання права на спадщину, пов'язана із виселенням позивача, неможливістю користування майном.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку судом обставин, показів свідків, неповноту та суттєві порушення норм процесуального права, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_6