Справа № 550/838/15-ц
Провадження № 2/550/13/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Ланни Я.О.,

при секретарях Тертичній Н.Ю., Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, треті особи: ОСОБА_2, ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» про зняття арешту ,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВДВС Чутівського РУЮ про зняття арешту з майна посилаючись на те, що в вересні 2015 року він звернувся до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу належного йому будинку № 33 по вул. Зарічній в смт. Чутове Полтавської області. Від нотаріуса йому стало відомо про накладення арешту на вищевказане майно, згідно повідомлення ВДВС Чутівського РУЮ від 10.04.2002 р. та постанови при арешт майна боржника від 21.01.2009 р. З даного питання позивач звернувся з заявою до ВДВС Чутівського РУЮ про надання йому повної інформації щодо стану виконавчих проваджень стосовно по яким накладено арешт на належне йому майно та отримав відповідь про те, що надати інформацію про хід виконання вищевказаних виконавчих проваджень працівники ВДВС не мають можливості в зв»язку із тим, що позивач не є стороною у виконавчому провадженні . Окрім цього, повідомили, що арешт накладений державним виконавцем може бути знято у разі прийняття судом відповідного рішення.

Позивач є власником майна, але у повній мірі на даний час не може розпоряджатися належним йому майном, в зв»язку з накладенням арешту.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав зазначених вище.

Представник ВДВС Чутівського РУЮ ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову пояснивши, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки при винесенні постанови про накладення арешту на майно не було порушено вимогу ЗУ " Про виконавче провадження", а тому державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому представник ВДВС пояснив, що виконавче провадження , в межах якого було накладено арешт на вищевказаний будинок, було повернуто стягувачеві 19.01.2010 р. на підставі п.2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а зняття арешту в такому випадку законом не передбачено.

Треті особи ОСОБА_2 та представник ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_3» у вирішенні спору покладаються на розгляд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.02.2010 р. є власником будинку № 33 по вул. Зарічній в смт. Чутове Полтавської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2010 р. (а.с. 7).

Відповідно до вимог закону, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК)

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Суд зауважує, що в межах цього судового провадження не вирішується питання про правомірність набуття права власності на вказане майном позивачем. Оскільки цей факт був встановлений раніше в рішенні Карлівського районного суду Полтавської області від 15.08.2011 р. (а.с.103). Дане рішення набрало законної сили 26.08.2011 р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено факт належності йому спірного житлового будинку.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Національним законодавством України визначено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Як встановлено в суді, третя особа ОСОБА_2 являється боржником у виконавчих провадженнях, які перебували та перебувають на виконанні у ВДВС Чутівського РУЮ та в межах яких державним виконавцем постановами від 21.01.2009 р. та від 06.03.2015 р. накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно боржника. На даний час на виконанні у ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 49083278, про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб заборгованість на загальну суму 20024, 92 грн, до складу якого входять два виконавчі провадження, які відкриті за постановами державного виконавця 14.01.2015 р. Суд звертає увагу на той факт, що в межах зведеного виконавчого провадження, яке наразі перебуває на виконанні у ВДВС, арешт на спірний будинок не накладено. Так в своїй постанові про арешт майна божника від 06.03.2015 р. (а.с. 34) державний виконавець постановив накласти арешт на все майно ОСОБА_2 Як вже зазначалось, спірний будинок на той час вже не належав боржнику ОСОБА_2 , а належав позивачу ОСОБА_1

Виконавче провадження № 10797942, в межах якого 21.01.2009 р. було накладено арешт на належний на той час боржнику ОСОБА_2 спірний будинок, згідно постанови державного виконавця від 19.01.2010 р. (а.с. 29), було повернуто стягувачу на підставі ст. 40 п.2 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд звертає увагу на той факт, що при прийнятті цього рішення державний виконавець встановив, що у боржника ОСОБА_2 майно, на яке може бути звернено стягнення не виявлено. Акт державного виконавця від 18.01.2010 р.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна від 09.09.2015 р. (а.с. 9-10) підставою для обтяження будинку № 33 по вул. Зарічній в смт. Чутове Полтавської області є повідомлення 03-12/34, 10.04.2002 р. Чутівського ДВС. Разом із тим представник відповідача не надав суду доказів, в підтвердження обставин накладення цього арешту,

посилаючись про вилучення з архіву документів та знищенням виконавчих проваджень, що підтверджується довідкою від 10.11.2015 р. (а.с. 49). В звязку зі знищенням вищевказаного виконавчого провадження, суд позбавлений можливості з'ясувати обставини та підстави завершення виконавчого провадження .

Пунктом 3 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення.

Статтею 49 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачає такої підстави закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого листа стягувачеві, а тому виконавче провадження закінчено не буде.

Тому, до такого виконавчого провадження не будуть застосовані положення щодо наслідків завершення виконавчого провадження (ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження").

Згідно пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Суд зауважує, що наведені положення Інструкції не суперечать статтям 47, 50, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не дозволяють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Але в той же час, норми Закону України "Про виконавче провадження" не виключають можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Так, стаття 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна.

З врахуванням положень частини 5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", суд прийшов до висновку про зняття арешту з майна боржника, на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 10797942, так як виконавчий документ повернутий стягувачу АТ «Індекс Бакн», повторно ним на виконання не пред»являвся, а спірне виконавче провадження було знищено.

Згідно вищевказаних норм міжнародного права та з урахуванням положень ч. 9 ст. 319 ЦК України держава не повинна втручатись у здійснення власником права власності. Доказів та належних обґрунтувань необхідності дії арешту майна, належного позивачу ОСОБА_1, суду не надано.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені

законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.11,15,16, 328, 334, 319 ЦК України, ст.ст. 47, 49, 50, 59,60 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчудження з нерухомого майна, а саме: з будинку № 33 по вул. Зарічна в смт. Чутове Полтавської області, накладений згідно постанови відділу державної виконавчої служби Чутівського РУЮ Полтавської області від 10.04.2002 року за № 03-12/34 та постанови ВДВС Чутівського РУЮ Полтавської області від 21.01.2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Чутівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я. О. Ланна