Справа № 396/1606/16-ц
Провадження № 2/396/742/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Новоукраїнська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Воровського, 116, посилаючись на те, що вона є власником вказаного домоволодіння. В серпні 2011 року в даному будинку було зареєстровано місце проживання чоловіка позивачки ОСОБА_2 Згідно рішення № 396/2594/14-ц від 05.11.2014 року Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. З червня 2015 року відповідач не проживає в будику позивача, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своєю власністю, в зв'язку з цим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Просила стягнути з відповідача судові витрати та витрати, пов'язані із розміщенням оголошення в пресі.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин. Судом повідомлявся належним чином, про що свідчить, зокрема, оголошення в пресі, яке міститься в матеріалах справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Представник третьої особи Новоукраїнської міської ради в судове засідання не з'явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Новоукраїнка, вул. Воровського, 116, що підтверджується витягом № 30657442 від 18.07.2011 року про державну реєстрацію прав виданим Ульянівським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації ( а.с.13).

Згідно наданої копії домової книги, за адресою місцезнаходження вказаного будинку в серппні 2011 році було зареєстровано місце проживання відповідача по справі ОСОБА_2 (а.с. 14).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22.09.2016 року, складеного дупутатом Новоукраїнської міської ради ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 за адресою м. Новоукраїнка, вул. Покровська, 116 не проживає з червня 2015 року (а.с.15).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 02.11.2016 року, складеного дупутатом Новоукраїнської міської ради ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 за адресою м. Новоукраїнка, вул. Покровська, 116, - не проживає з червня 2015 року.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2014 року, шлюб, укладений 30 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний ( а.с. 8).

Згідно із ст. 150, 156 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з правом володіння.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім"ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач в житловому приміщенні не проживає з червня 2015 року без поважних причин. Витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своєю власністю.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач був зареєстрований в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві власності, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1, але в листопаді 2014 року шлюб розірваний, відповідач з червня 2015 року не проживає в спірному жилому приміщенні без поважних причин, не приймає участі в утриманні будинку, що дає право позивачу вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належному йому на праві приватної власності житлового будинку шляхом визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням, оскільки він на даний час не є членом сім'ї власника житлового приміщення та між ними відсутні будь-які інші правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивач належними доказами, в розумінні ч. 1 ст. 58 ЦПК України, довів обгрунтованість своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Новоукраїнка, вул. Воровського, 116.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення, є обґрунтованими і законними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених (а.с. 1) судових витрат понесених позивачем у сумі 551 грн. 20 коп., а також витрат в сумі 180 грн., понесених позивачем під час розміщення оголошення в пресі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57,58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Новоукраїнська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Воровського, 116.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, - судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати, пов'язані із розміщеннм оголошення в пресі в розмірі 180 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська