Справа № 544/135/16-ц
Провадження №2/544/131/2016
РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2016 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

у відкритому судовому засіданні, у залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Каплинцівське» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 01 листопада 2007 року між нею та ПАТ «Каплинцівське» було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Протягом часу дії договору змін до нього в частині збільшення розміру орендної плати не вносилось і тому вона вважає, що з огляду на радикальне підвищення цін та тарифів, яке відбулося за 8 років дії договору, розмір орендної плати, встановлений договором, має бути суттєво збільшений. 22 грудня 2015 року вона звернулась до відповідача з листом, в якому надала свої пропозиції щодо перегляду розміру орендної плати і додала оформлену додаткову угоду. Проте, відповідач додаткову угоду не підписав, обмежившись лише надісланням своєї пропозиції, відмінної від запропонованої нею - замість 10% розміру орендної плати було запропоновано всього 7%. Позивач вважає, що вона, як власник орендного майна, має право на отримання відповідного доходу на її умовах. Також позивач зазначила, що існуюча рентабельність рослинницького сільськогосподарського виробництва дозволяє ПАТ «Каплинцівське» прийняти її пропозицію щодо розміру орендної плати. Однак сторони не змогли досягти згоди з однієї з найістотніших умов договору оренди землі, а саме ціни. Позивач (орендар) відмовився від пропозиції відповідача (орендодавця), відтак правовідносини не можуть бути продовжені через недосягнення згоди щодо визначення орендної плати. Така ситуація позбавляє позивача її права на систематичне отримання орендної плати, розмір якої відповідає інтересам обох сторін та, в першу чергу - власника майна, що також є підставою для розірвання договору. Враховуючи вищевикладене, та посилаючись на положення ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України позивач просить розірвати договір оренди землі від 01.11.2007 року, укладений між нею та ПАТ «Каплинцівське» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0018, яка знаходиться в адміністративних межах Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах ОСОБА_3 наполягав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також додатково пояснив, що відповідно до довідки відділу агропромислового розвитку Пирятинської РДА собівартість вирощування одного центнера кукурудзи склала 215грн. при ціні реалізації 296грн. за один центнер. Середня урожайність - 80цнт/га. За таких умов валова виручка з одного га складе 23680грн., чистий дохід - 6480грн. При площі паю 3,4274га чистий дохід буде становити 22209,55грн. Орендна плата в 10% від НГО паю з урахуванням податку на прибуток становитиме 10182,08грн., що цілком прийнятно для відповідача. Позивач має можливість та бажання самостійно обробляти землю, що набагато вигідніше від здавання її в оренду, оскільки при самостійному обробітку податок на прибуток становитиме всього 271,45грн. за пай. При цьому, представник позивача уточнив, що якщо розмір орендної плати буде сягати запропонованих 10%, орендар буде мати достатній рівень прибутковості, а саме 10015,45грн. Відтак, відмова товариства від пропозиції, яка цілком відповідає сучасній економічній ситуації, не враховує істотної зміни обставин в сенсі ст.652 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає та просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, а також надала суду письмові заперечення проти позовних вимог (а.с.28-29, 54-56).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4274га, кадастровий номер -00-004-0018, розташованої на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ПЛ №105290 (а.с.9).

01 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Каплинцівське», правонаступником якого є ПАТ «Каплинцівське», укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Пирятинському відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК 09.11.2007 року (а.с.6-7). Земельна ділянка була передана в користування ВАТ «Каплинцівське» згідно акту прийому-передачі обєкта оренди (а.с.8).

У грудні 2015року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з письмовою пропозицією щодо зміни умов договору, запропонувавши орендарю викласти п.п.11 та 13 договору в наступній редакції: «п.11: Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції», «п.13: Розмір річної орендної плати становить 10 (десять) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на дату укладення цієї угоди складає (121941,07) сто двадцять одна тисяча девятсот сорок один грн. 08 коп.» (а.с.13-14).

У відповіді ПАТ «Каплинцівське» №378 від 28.12.2015 року на пропозицію позивача зазначено, що ПАТ «Каплинцівське» проводить підписання додаткових угод до договорів оренди землі із збільшенням відсотку по виплаті орендної плати, що становитиме 7%, та до відповіді додана додаткова угода на 3арк. (а.с.16-18).

Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно ст.627 ЦК України сторони договору є вільними в підписанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ст.22 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі.

Також, відповідно до ст.23 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

В обґрунтування своїх доводів щодо розірвання договору оренди землі позивач посилається на те, що правовідносини сторін не можуть бути продовжені, оскільки сторони не змогли досягти згоди з однієї з найістотніших умов договору оренди землі ціни, тому це є підставою для розірвання договору оренди землі. Проте такі посилання сторони позивача є безпідставними, оскільки при укладенні угоди недосягнення сторонами у належній формі згоди хоча б по одній з істотних умов договору може стати наслідком визнання такого договору неукладеним. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обовязків. При недосягненні згоди щодо істотних умов договору не існує самої угоди як юридичного факту.

Проте з оспорюваного договору оренди землі, вбачається, що він містить усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі й розмір орендної плати, який становить 629,32грн. на рік (п.10 договору). Оспорюваний договір є укладеним, оскільки на підставі нього у сторін виникли певні права та обовязки, договір діє більше 8 років, протягом всього часу його дії він сторонами не оспорювався, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні, тобто сторони були згодні на всі його умови, які були ними погоджені в договорі, включаючи й розмір орендної плати.

Крім того суд зазначає, що посилання сторони позивача в обґрунтування своїх вимог щодо розірвання договору оренди землі з тих підстав, що за весь час дії договору підвищились ціни, тарифи, земельний податок, курс долара та ціни на сільськогосподарську продукцію, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Питання щодо припинення спірного договору оренди землі врегульовано розділом договору «Зміни умов договору і припинення його дії». Всі умови, що включені до тексту договору і який підписали сторони, складають зміст цього правочину. Ці умови є індивідуальним регулятором відносин між сторонами. Укладання договору є юридичним фактом, унаслідок якого на відносини між його сторонами поширюється також дія нормативного регулятора - відповідних норм цивільного права. Стаття 629 ЦК України, відповідно до якої договір є обов'язковим для виконання сторонами, усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов'язковими, а цивільні права, що ґрунтуються на умовах договору, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Так, у пункті 35 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Зазначений пункт договору кореспондується із положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі".

При цьому суд зазначає, що пунктом 13 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається 1 (один) раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Наведене свідчить про те, при укладенні договору його сторони погодили, що зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, є підставою для перегляду розміру орендної плати, а не підставою для розірвання договору.

Отже, розглядаючи даний спір, суд вважає, при укладенні договору оренди землі сторони не погоджували тих умов, що підвищення цін, тарифів, земельного податку, курсу долара та цін на сільськогосподарську продукцію є підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку, не зазначили про це в самому договорі, тому такі підстави не можуть мати наслідком розірвання договору оренди землі, укладеного між сторонами по справі.

Крім того позивач в позові зазначив, що незгода відповідача підвищити розмір орендної плати до 10% позбавляє його позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, тобто на систематичне отримання орендної плати, розмір якої відповідає інтересам обох сторін, та в першу чергу власника майна, що в сенсі ст.651 ЦК України також є підставою для розірвання договору. Проте такі доводи позивача є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті ч.2 ст.651 ЦК України суд зазначає, що позивач, укладаючи 01.11.2007 року договір оренди землі, розраховувала на те, що вона буде отримувати орендну плату у розмірі 629,32грн. на рік. Однак, як убачається з бухгалтерської довідки від 15.02.2016 року №43, виданої ПАТ «Каплинцівське», та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, ОСОБА_3 у 2007 році отримала орендну плату в розмірі 629,32грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки (надалі НГО) землі 20977,33грн., у 2008 році 900,17грн. (3% від НГО землі 30005,66грн.), у 2009 році 1037грн. (3% від НГО землі 34566,67грн.), у 2010 році 1647,28грн. (3% від НГО землі 54909,33грн.), у 2011 році 2779,83грн. (3% від НГО землі 92661грн.), у 2012-2014 роках 4881,55грн. (5% від НГО землі 97630,97грн.), у 2015 році 6097,05грн. (5% від НГО землі 121941,08грн.). Наведене свідчить про те, що орендодавець отримувала від орендаря ПАТ «Каплинцівське» орендної плати більше, ніж вона розраховувала при укладенні договору оренди землі. Крім того орендар самостійно, в односторонньому порядку, без підписання додаткової угоди, збільшив розмір орендної плати з 629,32грн., що становило 3% від НГО землі, до 5 % від НГО землі.

Докази, наявні у справі, свідчать про те, що орендар своєчасно та в повному обсязі виплачує орендодавцю орендну плату (а.с.47-52).

Виходячи з викладеного судом не встановлено істотного порушення договору з боку орендаря ПАТ «Каплинцівське». Крім того суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності шкоди, завданої їй порушенням другою стороною договору, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. На підставі викладеного суд вважає, що в розумінні ч.2 ст.651 ЦК України підстави для розірвання договору оренди землі, укладеного між сторонами по справі 01.11.2007 року, відсутні.

В обґрунтування своїх вимог позивач, крім іншого, вказує на те, що існують підстави для розірвання договору оренди землі, передбачені ст.652 ЦК України.

Перевіряючи вказані обставини суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Виходячи з аналізу наведених вище положень ст. 652 ЦК України закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Ставлячи питання про розірвання договору на підставі ст.652 ЦК України, позивач повинен у відповідності до ст.60 ЦПК України довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Однак стороною позивача не доведено обставин для розірвання договору оренди землі на підставі рішення суду, які б підтверджували сукупність і наявність таких чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що свої вимоги позивач в більшій частині обґрунтовує посиланнями на певні норми матеріального закону, проте як під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, певні юридичні факти матеріально-правового характеру, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону.

Також суд зазначає, що та обставина, що позивач має можливість та бажання самостійно обробляти землю, оскільки по її розрахункам це набагато вигідніше, не є підставою для розірвання договору.

Підсумовуючи вище викладене суд не вбачає правових підстав для розірвання укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Каплинцівське» договору оренди землі від 01 листопада 2007 року, тому в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.5-11, 57-60, 209, 212-215, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Каплинцівське» про розірвання договору оренди землі відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Нагорна