Справа № 466/5683/12 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/6387/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретаря БохонкоЕ.Р.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», з участю третьої особи головного управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації про порушення права на промислову власність та стягнення коштів, а також зустрічним позовом комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» до ОСОБА_3 про визнання недійсними патентів України,-

встановила:

В липні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», третьої особи головного управління охорони здоровя Львівської ОДА про порушення права на промислову власність та стягнення суми авторської винагороди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником Патенту №29586 від 25.01.2008 р. на корисну модель «Спосіб надання медичної допомоги в транспортному засобі» та Деклараційного патенту №55020 від 14.06.2002 року «Пересувна хірургічна операційна», і як власник патентів він запропонував головному управлінню охорони здоровя Львівської ОДА ліцензію на згадані вище винаходи.

Проте, головне управління охорони здоровя Львівської ОДА своїм листом №448 від 08.07.2009 року відмовилось від проекту та відклало вирішення даного питання на майбутнє.

Згодом йому стало відомо із засобів масової інформації, що комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» придбав девять транспортних медичних засобів, які мають суттєві (еквівалентні) ознаки, що співпадають із формулами корисної моделі №29586 та деклараційного патенту №55020. Дані автомобілі ввезені на митну територію України із інших країн із комплектацією, що охороняється патентами позивача. При цьому, ні відповідач, ні третя особа не володіють власними ліцензіями на застосування запатентованих технологій від позивача, як власника інтелектуальної власності, не володіють власними охоронюваними патентами з більш раннім пріоритетом, не проводили клінічних випробувань медичних технологій, практичних лабораторних аналізів та спостережень.

Оскільки відповідачем та третьою особою порушені його права як власника патенту, він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Авторська винагорода в розімір 210000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та третьої особи, визначена ним на підставі Постанови КМУ від 11.07.1994 р. № 473 „Про порядок виплати винагороди авторам винаходів і промислових зразків, що охороняються чинними на території України свідоцтвами СРСР.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції Комунальний заклад Львівської обласної ради „Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф„ звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить визнати недійсним патент України №29586 від 25.01.2008 р. на корисну модель „спосіб надання медичної допомоги в транспортному засобі, зареєстрований на імя ОСОБА_3, визнати недійсним повністю деклараційний патент №55020 від 17.03.2003 р. на винахід „пересувна хірургічна операційна, зареєстрований на імя ОСОБА_3

Також, у зустрічному позові просить зобовязати Державний департамент інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі про визнання недійсним патенту України №29586 від 25.01.2008 р., на корисну модель „спосіб надання медичної допомоги в транспортному засобі, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, та патенту №55020 від 17.03.2003 р. на винахід „пересувна хірургічна операційна, зареєстрованого на імя ОСОБА_3

Підставою для визнання патентів недійсними вважає те, що зареєстровані корисні моделі та винаходи не є новими, оскільки сукупність ознак даних корисної моделі та винаходу стали загальнодоступними в світі до дати подання заявок на їх реєстрацію.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» , третьої особи Головного управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації про стягнення збитків відмовлено за недоведеністю.

У задоволенні позову Комунального закладу Львівської обласної ради „Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф до ОСОБА_3 про визнання недійсними патентів України відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3, в апеляційній скарзі зазначає, що суд не дослідив обставин, які вважав встановленими.

Стверджує, що суд не звернув увагу на застосування деклараційного патенту № 55020, де зазначено, що винахід відноситься до медицини та може застосовуватися для надання негайної допомоги хворим, які постраждали від дорожньо-транспортних пригод, поранень та травм під час землетрусів, при локальних бойових операціях збройних сил, а також для обслуговування невеликих лікарень в сільській місцевості.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про захист прав на винаходи і корисні моделі» будь-яке посягання на права власника патенту тягне за собою відповідальність згідно із чинним законодавством.

Суд не дослідив обставин про наявність або відсутність фактів у відповідача на власні інтелектуальні об»єкти, які діють на території України, відтак вважає незаперечним доведення порушення своїх прав на патент № 55020 та № 29586.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила.

Позивач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подав письмові пояснення на обґрунтування доводів скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скаргивідсутні виходячи із наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наявні матеріали справи та дослідженні судом докази судова колегія приходить переконання, що оскаржуване рішення відповідає наведеним вище вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за участю третьої особи ввіз на територію України реанімобілі на виконання «Національної Програми створення єдиної системи надання екстреної медичної допомоги населенню України на 2006-2010 рр.», затвердженої Кабінетом Міністрів України за № 402-р від 13.07. 2006 р., та «Обласної програми забезпечення безпеки дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях міст, інших населених пунктів Львівської області на 2009-2012 р.р.», при цьому позивачем не представлено і судом не здобутого жодних доказів на підтвердження того, що реанімобілі, які поступили на баланс відповідача, були виготовлені із застосуванням процесу, який охороняється патентом.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд вказав, що позивач ЛОР ЛОЦ ЕМД МК не зазначає Державний департамент інтелектуальної власності України, до якого предявляє вимоги, в якості відповідача, при цьому не вказує, які права позивача порушені реєстрацією патентів на винахід та корисну модель на імя ОСОБА_3

Оскільки апелянт ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржує, відтак рішення в цій частині апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України, не перевіряється.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується апелянтом, колегія суддів виходить з такого.

Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Положеннями статті 2 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» (далі - Закон) визначено, що законодавство України про охорону прав на винаходи (корисні моделі) базується на Конституції України і складається із цього Закону, ЦК України, Закону України «Про державну таємницю» та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 3 статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

За частиною 5 статті 28 Закону патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом.

Набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом (частина 1 статті 462 ЦК України).

Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка. Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень (частина 2 статті 462 ЦК України, частина 5 статті 6 Закону).

Відповідно до норми частини 1 статті 426 ЦК України способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з частиною 2 статті 28 Закону патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.

Частиною 2 статті 28 цього Закону також передбачено, що використанням винаходу (корисної моделі) визнається: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях; застосування процесу, що охороняється патентом, або пропонування його для застосування в Україні, якщо особа, яка пропонує цей процес, знає про те, що його застосування забороняється без згоди власника патенту або, виходячи з обставин, це і так є очевидним.

Отже, продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй. Процес, що охороняється патентом, визнається застосованим, якщо використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй.

Будь-який продукт, процес виготовлення якого охороняється патентом, за відсутністю доказів протилежного вважається виготовленим із застосуванням цього процесу за умови виконання принаймні однієї з двох вимог: продукт, виготовлений із застосуванням процесу, що охороняється патентом, є новим; існують підстави вважати, що зазначений продукт виготовлено із застосуванням даного процесу і власник патенту не в змозі шляхом прийнятних зусиль визначити процес, що застосовувався при виготовленні цього продукту.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4 є володільцем деклараційного патенту на винахід від 14 червня 2002 року № 55020 «Пересувна хірургічна операційна» та патенту від 25 січня 2008 року № 29586 на корисну модель «Спосіб надання медичної допомоги в транспортному засобі» (т. 1 а.с. 37).

Позивач, як власник патентів, запропонував головному управлінню охорони здоровя Львівської ОДА ліцензію на використання проекту № 3617 «Мобільний транспортний госпіталь» згідно ст. 28 частин 5-8 Закону України «Про охорону права на винаходи і корисні моделі» від 01 червня 2000 року №1771-ІІІ.

У звязку із фінансово-економічними проблемами головне управління охорони здоровя Львівської ОДА відмовилось від проекту та відклало вирішення даного питання на майбутнє .

В подальшому із засобів масової інформації позивач дізнався про придбання Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» дев»яти реанімобілів, які мають суттєві (еквівалентні) ознаки, співпадаючі з формулами патенту № 29586 та деклараційного патенту № 55020.

Судом встановлено, що відповідно до умов Грантового Контракту між Європейською спільнотою, представленою Комісією Європейської спільноти та комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівським обласним центром екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» за проектом: «Створення транскордонної мережі пунктів екстреної медичної допомоги та інформаційно-координаційного центру у м. Львові», на виконання «Національної Програми створення єдиної системи надання екстреної медичної допомоги населенню України на 2006-2010 рр.», затвердженої Кабінетом Міністрів України за № 402-р від 13.07. 2006 р., та «Обласної програми забезпечення безпеки дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях міст, інших населених пунктів Львівської області на 2009-2012 р.р.», комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» у 2009 р. отримав на баланс установи реанімобілі марки VOLKSWAGEN-СRАFТЕR у кількості 5 шт., кожен з яких є сертифікованим санітарним автомобільним транспортом на території України з відповідним сертифікованим медичним обладнанням та повіркою інспекціями ДАІ, ДП «Держхімпрофнагляд» та ДП «Державтотрансдіпроект».

Перелік оснащення бригади швидкої медичної допомоги комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» відповідає «Примірному переліку оснащення виїзної бригади швидкої медичної допомоги», затвердженому наказом МОЗ України «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні» від 29.08.2008 р. № 500.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт отримання у відповідності до Грантового Контракту відповідачем реанімобілів марки VOLKSWAGEN- СRАFТЕR, не є використанням запатентованого винаходу і, відповідно, не є порушенням прав, що випливають з патенту.

На виконання вказівок, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року, суд першої інстанції запропонував сторонам провести експертизу для дослідження об»єктів права інтелектуальної власності. від оплати та проведення якої сторони відмовились.

Таким чином, районний суд врахувавши, що позивачем не представлено і судом не здобутого жодних доказів на підтвердження того, що реанімобілі, які поступили на баланс відповідача, були виготовлені із застосуванням процесу, який охороняється патентом та використані комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівським обласним центром екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивача.

Відтак, суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення авторської винагороди є безпідставними, як і твердження позивача про порушення з боку відповідача прав інтелектуальної власності на корисну модель.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_5