АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1517/16 Справа № 201/1961/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договорів недійсними та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню-,

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Омега банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договорів недійсними та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якому просив:

визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині, що стосується передачі права вимоги за кредитним договором від 28 вересня 2006 року № 691-Ф, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ОСОБА_2;

визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині, що стосується ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ОСОБА_2;

визнати недійсним договір від 28 листопада 2012 року про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ Омега банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині, що стосується передачі права вимоги за договором іпотеки від 28 вересня 2006 року укладеним між ЗАТ «ТАС - Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ОСОБА_3;

визнати недійсним договір від 28 листопада 2012 року про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині, що стосується передачі права вимоги за договором іпотеки від 28 вересня 2006 року укладеним між ЗАТ «ТАС -Інвестбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та ОСОБА_2, а також просив суд визнати таким що не підлягає виконання виконавчий лист № 201/12959/13ц, виданий 17 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська згідно з рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 201/12959/13 від 04 грудня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року у позові ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, 28 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 691-Ф, згідно якого останній отримав кредит в сумі 298500 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 13% річних зі строк повернення кредиту до 27 вересня 2026 року (а.с. 4-7 Т.1).

У забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» 28 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки №691-Ф/ІП-1, відповідно до якого позичальником в іпотеку Банку було передано нежитлове приміщення №169, яке розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 118, поз 1-31, загальною площею 536,4 кв.м. та договірна (заставна) вартість якого складає 451265,27 доларів США (а.с. 175 Т.1). а 10 січня 2007 року між цими сторонами було укладено договір №1 про внесення змін до вказаного іпотечного договору, згідно якого було були внесені зміни в п.п. 2.1 та 2.2, а саме зазначена деталізована характеристика вказаного вище нерухомого майна та зазначена належність цього майна позичальнику (а.с. 179 Т.1).

В подальшому, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» яке виступає правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», та ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу та відповідно пунктів 2.1, 2.2 цього ОСОБА_4 відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

Серед переданих за цим договором факторингу, згідно до реєстру заборгованостей боржників, значиться й договір № 691-Ф від 28 вересня 2006 року. Передача персональних даних за цим договором відбулася 28.11.2012 р. згідно до відповідного акту прийому-передачі та в цей же день відбулася передача реєстру заборгованостей боржників Банку АТ «Сведбанк» до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Окрім того, в цей же день, 28 листопада 2012 року АТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, укладеними до кредитних договорів, по яких ОСОБА_4 відступив право вимоги Фактору (а.с. 181-183 Т.1).

Крім того, 28 листопада 2012 р. між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до пунктів 2.1, 2.2. якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає Фактору (TOB «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Передача персональних даних за цим договором відбулася 28 листопада 2012 року та в цей же день відбулася передача реєстру заборгованостей боржників від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до TOB «Кредитні ініціативи». А також, в цей же день ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та TOB «Кредитні ініціативи» уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, укладеними до кредитних договорів, по яких було відступлено право вимоги Фактору, а згідно п.4 виписки №1 з протоколу №9 Спостережної Ради АТ «Сведбанк» від 20 листопада 2012 року, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надано право передачі боргових зобовязань, відступлених йому Банком, товариству TOB «Кредитні ініціативи» (а.с. 184-194 Т.1).

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 691-Ф від 28.09.2006 позичальником згідно якого є ОСОБА_2.

Дані факти встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року (а.с.42-52 Т.1)

Так у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

А статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалене на користь первісного кредитора, відкриття виконавчого провадження на виконання цього рішення суду, не є фактичним стягненням боргу з позивача та не є перешкодою для укладання договору факторингу та передачі від первісного кредитора до нового кредитора (фактора) права вимоги заборгованості за кредитним договором, який після ухвалення рішення суду про стягнення боргу не припиняє свою дію до повного погашення боргу.

Крім того, позивач не є стороною цих договорів, а також в порушення положень ст.ст. 526 ЦК України позивач належним чином не виконував свої зобов'язання відповідно до умов укладених кредитного договору та графіку погашення кредиту, а ТОВ «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості з боржника. При цьому до вказаного Товариства перейшли права та обовязки ПАТ «Сведбанк» в тому самому обсязі, які мав останній на момент укладання договору з позивачем, без зміни будь-яких умов по кредитному договору для позивача, у звязку з чим, права позивача у спірних ОСОБА_4 факторингу порушені не були, оскільки істотні умови (відсоткова ставка, розмір кредиту чи строки) повернення ним кредитних коштів змінені цим договором не були.

А відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожєна сторона зобовязана довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Проте інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність вказаних договорів фактиргу у звязку з чим він просив визнати їх недійсними, колегія суддів вважає необгрунтованими, з наступних підстав.

Так, Цивільним кодексом України врегульовані питання щодо визнання правочину нікчемним, а саме: нікчемним правочином є встановлений законом недійсний правочин, зокрема ст. 215-216 ЦК України та підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При посиланні на недійсність (нікчемність) укладених ОСОБА_4 факторингу між юридичними особами, чим конкретно порушено права позивача він не зазначив та належних доказів суду не надав.

Крім того, сам позивач у своєму позові, як на правові підстави своїх вимог взагалі посилається на ст. 233 ЦК України яка регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договори факторингу нікчемними.

Доводи позивача про розповсюдження дії Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на правовідносини факторингу, та неможливість вважати позивача субєктом господарювання, не є підставою для визнання нікчемними спірні договори, бо правовідносини позивача, як Позичальника за кредитним договором, регулюються нормами кредитно-правових відносин, зокрема ст.ст. 536, 1048, 1050 ЦК України, згідно яких саме на позивача покладено обовязок повернення кредитних коштів, але цей обовязок позивач не виконує, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року.

А відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обсавини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Що стосуєть інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає бепідставними, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованим рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 201/12959/13 виданого 17 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська таким що не підлягає виконанню, оскільки ч. 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом, а тому такія вимоги можуть заявлятися саме під час виконання судового рішення, а не розгляду справи визнання правочинів недійсними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: