Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2016 Справа №607/4612/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- секретаря Гудими Н.І.

- за відсутності сторін та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме, просить визнати за нею право власності на житловий будинок НОМЕР_7, загальною площею 137,0 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її матері ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 р. її батька ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її батьків відкрилася спадщина на вищевказане майно і вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після їх смерті, яка прийняла спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про слухання справи у його відсутності.

Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.1962 р. вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року і її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 16.11.1985 р. Байковецькою сільською Радою народних депутатів Тернопільського району, актовий запис № 13, встановлено, що ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого 25.03.2010 р. відділом РАЦС по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 220, встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської районного Ради депутатів трудящих від 13.05.1969 р. № 155, вбачається, що присадибна земельна ділянка розміром 600 кв. м. виділена ОСОБА_4 для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель колгоспу «Заповіт Ілліча».

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, належав колгоспному двору, що складається із трьох членів, а тому, суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/3 частині вище зазначеного житлового будинку.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами НОМЕР_7 по АДРЕСА_1 виготовленого 08.04.2016 р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальна площа даного житлового будинку становить 137,0 кв. м., а житлова - 60,6 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла мати позивача ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим 15.08.2000 р. Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 13.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., є її дочка гр. ОСОБА_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається із земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 2,86 га, що розташована на території Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яке належало померлій гр. ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, виданого Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області і зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю 09 квітня 2000 року за № 803.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер батько позивача ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6, виданим 23.06.2008 р. Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 10.

Відповідно до заповіту від 21.08.2006 р., посвідченого секретарем виконкому Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, - ОСОБА_4 заповів ОСОБА_6 все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось і все те, на що він за законом матиме право.

Після смерті батьків інші спадкоємці, крім позивача ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2016 р. за № 1163/02-14 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті батька гр. ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р., яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті своїх батьків, через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, державна реєстрація даного будинку не проведена і належить колгоспному двору.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців.

Право на прийняття належної частки позивача спадщини (в даному випадку 2/3 частини даного житлового будинку, що належав її померлим батькам) переходить до її спадкоємців, тобто - ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок НОМЕР_7, загальною площею 137,0 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. її батька ОСОБА_4 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її матері ОСОБА_3

В задоволенні позову в частині визнання права власності на незавершену прибудову, площею 8,9 кв. м, незавершеного мансарда, площею 118,4 кв. м. та незавершеного гаража, площею 19,6 кв. м., в порядку спадкування за заповітом, слід відмовити, оскільки дані об'єкти є незавершені будівництвом, тобто не були в складі нерухомого майна, яке належало колгоспному двору, а відтак на неї не може поширюватись норма ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1268, 1276 Цивільного кодексу України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок НОМЕР_7, загальною площею 137,0 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. її батька ОСОБА_4 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її матері ОСОБА_3, крім незавершених будівництвом прибудови, площею 8,9 кв. м, мансарда, площею 118,4 кв. м. та гаража, площею 19,6 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я. Стельмащук