Справа № 750/9693/15-ц Провадження № 22-ц/795/495/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя, треті особи публічне акціонерне товариство «Фідобанк», ОСОБА_10,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, залишивши за відповідачкою право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2; стягнути з відповідачки на його користь компенсацію за переотриману частку у майні в розмірі 103500 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 23 квітня 1993 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 08 лютого 2007 року між відповідачкою та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» був укладений кредитний договір на суму 13000 дол. США, зі строком погашення 07 лютого 2017 року, кредит було взято для придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_3. На забезпечення виконання кредитних зобов»язань 08 лютого 2007 року між банківською установою та відповідачкою був укладений договір іпотеки, предметом іпотеки були майнові права на цю трикімнатну квартиру, будівництво якої ще не було завершене. 03 липня 2007 року між відповідачкою та цією ж банківською установою був укладений кредитний договір, а отримані гроші були використані на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_4. За кредитним договором від 03 липня 2007 року існує заборгованість. Згідно повідомлення ПП «Міська агенція нерухомості» від 10 серпня 2015 року, орієнтовна ринкова вартість 2-кімнатної квартири загальною площею 36,4 кв.м., розташованої на І поверсі будинку № 48 по пр-ту Перемоги в м. Чернігові складає 322 000 грн., а 3-кімнатної квартири загальною площею 67 кв.м., розташованої на І поверсі будинку № 35 по вул. О.Кошового в м. Чернігові 529 000 грн, тобто компенсація за переотриману частку в майні складає 103500 грн. Між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя сторін квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2; визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; визнано за відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що відповідачкою не був поданий зустрічний позов про поділ боргових зобов»язань подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що він звернувся до суду з позовом про реальний поділ спільного сумісного майна, квартири не є неподільним майном, а тому висновок суду не є обґрунтованим. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що позовні вимоги про визнання спірних квартир спільною сумісною власністю подружжя не заявлялися, оскільки спору з цього приводу не існувало. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що згідно з довідкою ПП «Міська агенція нерухомості», яку надав він, вартість двох квартир складає 851 000 грн., згідно з довідкою ТОВ «Бюро послуг з нерухомості», яку надала відповідачка, вартість двох квартир складає 1 168 000 грн., але заперечень з приводу наданої ним довідки не було. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що з довідки приватного нотаріуса від 09 грудня 2015 року вбачається, що він, позивач, 26 червня 2007 року продав подаровану йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 за 97 414 грн. (19290 дол. США), а 02 липня 2007 року ними була придбана спірна двокімнатна квартира; відповідачка в судовому засіданні визнала, що кошти від продажу цієї однокімнатної квартири були спрямовані на погашення кредиту, який був взятий на придбання ними трикімнатної квартири 08 лютого 2007 року, а тому сума 97 414 грн. (19290 дол. США) має бути врахована при визначенні суми по борговим зобов»язанням подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд безпідставно зменшив витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що матеріалами справи підтверджується, що за кредитним договором від 02 липня 2007 року існує заборгованість в сумі 745.85 дол. США, за кредитним договором від 05 вересня 2007 року 188940.34 грн., існує заборгованість і за кредитним договором від 13 травня 2008 року; всі ці кредитні кошти використані на придбання спірних квартир та проведення в них ремонту, тобто в інтересах сім»ї, але суд не провів поділ боргових зобов»язань подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що третьою особою ОСОБА_10, як поручителем, вносились кошти на поповнення свого поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які спрямовувалися на погашення кредиту за квартиру АДРЕСА_6. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що в матеріалах справи є квитанція № 35 від 22 квітня 2010 року про поповнення її поточного рахунку на суму 20 000 дол. США за кредитним договором від 02 липня 2007 року, за яким були отримані кредитні кошти на придбання квартири АДРЕСА_1. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що гроші в сумі 20 000 дол. США були отримані нею від батька ОСОБА_10 , який їх отримав від продажу 22 квітня 2010 року спільної з дружиною та сином квартири АДРЕСА_7 за 353 678 грн., тобто сплата по кредиту від 02 липня 2007 року проводилась не за рахунок спільних коштів подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що після отримання нею від ОСОБА_10 коштів в сумі 20 000 дол. США, вона не стала власником цих коштів, а тому ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року проводилось нею за особисті кошти, але цим обставинам суд не дав належної правової оцінки. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд не провів реальний поділ майна, не запропонував проведення будівельної експертизи для визначення дійсної вартості нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи 2/2506/272/11, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні квартири придбані в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя; відсутні докази на підтвердження права власності ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1; сторонами не надано доказів щодо дійсної ринкової вартості спірних квартир, що унеможливлює визначення розміру грошової компенсації, а тому слід визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину кожної квартири; відповідачка не зверталась з позовом про поділ боргових зобов»язань подружжя.

Проте, з таким висновком частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1993 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 10 березня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 пояснив, що він перестав проживати з відповідачкою з травня 2015 року, але продовжував надавати останній кошти для погашення заборгованості по кредитам, а з вересня 2015 року їх шлюбні відносини припинилися.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_9 ОСОБА_7С пояснив, що шлюбні відносини між його довірителькою , зі слів останньої, та позивачем припинилися з березні 2014 року.

Враховуючи, що при як при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу, так і в ході розгляду даної справи ОСОБА_5 зазначав про припинення спільного проживання з травня 2015 року, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони припинили спільне ведення господарства з травня 2015 року.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 не надано доказів на підтвердження того, що він мав з відповідачкою з травня 2016 року до вересня 2016 року спільний бюджет, зокрема проводили погашення кредитної заборгованості за рахунок спільних коштів.

Твердження ОСОБА_9 про те, що шлюбні відносини були припинені ще з березні 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, остання зазначала про припинення шлюбних відносин ще в 2010 році. Вказані обставини свідчать про намагання відповідачки збільшити суму, яку вона, начебто, сплатила після припинення спільного ведення господарства за рахунок особистих коштів на виконання кредитнних зобов»язань.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. Право власності на вказані квартири зареєстроване за відповідачкою.

08 лютого 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк « Престиж», правонаступником якого є ПАТ « Фідобанк», та ОСОБА_9 був укладений кредитний договір на суму 13 000 дол. США, строком по 07 лютого 2017 року, цільове призначення викуп майнових прав на трикімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_8. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань за вказаним договором 08 лютого 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк « Престиж», правонаступником якого є ПАТ « Фідобанк», та ОСОБА_9 був укладений договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки були майнові права на трикімнатну квартиру , робочий № 140, розташовану на першому поверсі, у будинку № 35 по вул. О Кошового в м. Чернігові.

Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Фідобанк», станом на 16 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_9 за кредитним договором від 08 лютого 2007 року відсутня.

В ході розгляду справи сторони не оспорювали, що погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року проведене за рахунок спільних коштів подружжя.

02 липня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_11 був укладений кредитний договір на суму 27600 дол. США, строком до 02 липня 2027 року, цільове призначення - на придбання квартири АДРЕСА_9. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором 05 травня 2010 року між ПАТ « Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був укладений договір поруки.

Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Фідобанк», станом на 10 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_9 за кредитним договором від 02 липня 2007 року відсутня.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу.

05 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_9 був укладений кредитний договір на суму 39000 дол. США, строком до 04 вересня 2017 року, цільове призначення на поточні потреби.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ «Фідобанк», станом на 01 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_9 за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становить 178 637.19 грн.

13 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 був укладений кредитний договір на суму 5 000 дол. США, строком по 13 травня 2010 року, цільове призначення споживчі цілі. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором 13 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_10 був укладений договір поруки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь банківської установи заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року в сумі 4808.69 дол. США.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18 березня 2016 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/2506/272/11, виданого 09 червня 2011року Деснянським районним судом м. Чернігова, за вищевказаним судовим рішенням.

Згідно з листами Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції № 1608/4 від 01 листопада 2016 року та № 1608/4 від 09 листопада 2016 року зазначене виконавче провадження закінчене у зв»язку з фактичним виконанням рішення; стягнення за виконавчим листом проведене з доходу ОСОБА_10; відсутні дані щодо стягнення за виконавчим листом за рахунок ОСОБА_9

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1514/16-24 від 29 серпня 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить - 477 312 грн., а ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 719 880 грн.

При поділі майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, апеляційний суд вважає, що позивачу слід виділити та визнати за ним в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_10, припинивши право власності ОСОБА_9 на це нерухоме майно; відповідачці слід виділити та визнати за нею в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_11.

При визначенні розміру грошової компенсації за переотриману частку у майні апеляційний суд враховує наступні обставини.

Позивачу в цілому на підставі договору дарування від 18 березня 1997 року належала на праві власності квартира № 26 по вул Мстиславська, 175 в м. Чернігові. Вказана квартира була відчужена позивачем 26 червня 2007 року за ціною 97 414.5 грн. ( т. 1 а.с. 153, 154). Отримані від продажу квартири грошові кошти були витрачені на погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року, що не оспорювалось в ході розгляду справи.

22 квітня 2010 року ОСОБА_10, ОСОБА_12 була відчужена квартира АДРЕСА_7 за 353 678 грн. ( т. 1 а.с.81). 22 квітня 2010 року відповідачкою, яка є донькою ОСОБА_10, був поповнений свій поточний рахунок на суму 20 000 дол. США, або 158 520 грн. ( т. 2 а.с.101). Твердження відповідачки, що суму 20 000 дол. США вона отримала від батька від продажу останнім квартири, тобто ці грошові кошти є її особистими, заслуговують на увагу, оскільки підтверджені письмовими доказами по справі. В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 такі твердження відповідачки не спростував та не надав доказів того, що грошові кошти в сумі 20 000 дол. США, які були 22 квітня 2010 року зараховані на поточний рахунок відповідачки, були спільним сумісним майном подружжя. З виписки по рахунку за період з 22 квітня 2010 року по 23 квітня 2010 року ( т. 2 а.с. 102) вбачається, що відповідачкою за рахунок грошових коштів в сумі 20 000 дол. США або 158 520 грн. здійснена оплата заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2007 року в сумі 87 306.24 грн. та за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в сумі 71 213.76 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що при придбанні квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 були використані особисті кошти ОСОБА_5 в сумі 97 414.5 грн. та особисті кошти ОСОБА_9 в сумі 87 306.24 грн.

Загальна вартість двох квартир становить 1 197 192 грн. ( 719 880 грн. + 477 312 грн.)

Загальна сума особистих коштів кожного з подружжя становить 184 720.74 грн. ( 97 414.5 грн. + 87 306.24 грн.).

Вартість спільного сумісного майна подружжя без урахування особистих коштів кожного з подружжя становить 1 012 471.26 грн. ( 1 197 192 грн. -184 720.74 грн.), тобто частка кожного із подружжя 506 235.63 грн. ( 1 012 471.26 грн/2).

При цьому позивачу слід виділити майна на суму 603 650.13 грн. ( 506 235.63 грн. + 97 414.5 грн.), а відповідачці на суму 593 541.87 грн. ( 506 235.63 грн. + 87 306.24 грн.).

Сума компенсації за переотриману частку у майні, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5, становить 126 338.13 грн. ( 603 650.13 грн. 477 312 грн.).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що її батьком ОСОБА_10, як поручителем, вносились кошти на поповнення свого поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які спрямовувалися на погашення кредиту за квартиру АДРЕСА_6., апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_10 , як поручитель за кредитним договором від 02 липня 2007 року, здійснював погашення заборгованості за кредитним договором і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора. Ні приписами законодавства, ні умовами укладеного договору поруки не передбачене виникнення у поручителя права власності на відповідні частку у нерухомому майні. ОСОБА_10 не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 пояснив, що кредитні кошти, отримані ОСОБА_9 у ПАТ «ОСОБА_13 Аваль» та в ПАТ КБ «ПриватБанк» ( гривневий кредит) використані не на потреби сім»ї , а для підприємницької діяльності; кредитні кошти , отримані ОСОБА_9 по кредитним договорам від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року, 05 вересня 2007 року та 13 травня 2008 року використані для придбання двох квартир, проведення в них ремонту та інші потреби сім»ї. Крім того, представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що заборгованість по кредитному договору від 05 вересня 2007 року сплачується за рахунок особистих коштів його довірительки, а підтвердженням цього є те, що у платіжних документах зазначене прізвище лише його довірительки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року проводилось нею за особисті кошти, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи будь-якими доказами по справі не підтверджені. Посилання представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 на те, що заборгованість по кредитному договору від 05 вересня 2007 року сплачується за рахунок особистих коштів його довірительки, а підтвердженням цього є те, що у платіжних документах зазначене прізвище лише його довірительки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки за кредитним договором ОСОБА_9 є позичальником, а тому і фінансові документи оформлялися на ім.»я ОСОБА_9

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 пояснив, що кошти за кредитними договорами від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року та 13 травня 2008 року були використані на потреби сім»ї; йому невідомо куди були використані кошти за кредитним договором від 05 вересня 2007 року.

Посилання ОСОБА_5 на те, що грошові кошти за кредитним договором від 05 вересня 2007 року використані не на потреби сім»ї, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з кредитного договору від 05 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_9, забезпеченням цього договору є трикімнатна квартира №140 за адресою : м. Чернігів вул. О.Кошового 35 ( т. 1 а. с. 116).

05 вересня 2007 року в нотаріальному порядку була посвідчена заява ОСОБА_5 про згоду останнього на укладання договору іпотеки квартири №140 за адресою : м. Чернігів вул. О.Кошового 35. При цьому у заяві зазначається, що такий правочин відповідає інтересам сім»ї ( т. 1 а. с. 188).

З урахуванням приписів ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сі»ї.

Посилання ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_9 не був пред»явлений позов про поділ боргових зобов»язань , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки про необхідність врахування боргових зобов»язань при поділі майна подружжя наголошувала відповідачка у своїх запереченнях на позовну заяву ( т. 1 а.с. 67). Праву спільної сумісної власності на майно кореспондується боргове зобов»язання повернення кредитних коштів ( постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року справа №6-486цс16).

При поділі боргових зобов»язань сторін, апеляційний суд враховує, що сторони припинили спільне ведення господарства з травня 2015 року; кредитні кошти , отримані ОСОБА_9 по кредитним договорам від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року, 05 вересня 2007 року та 13 травня 2008 року використані в інтересах сім»ї.

Згідно з довідкою ПАТ «Фідобанк» № 81 від 14 листопада 2016 року станом на 29 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_9 за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становила 195 064.39 грн.; станом на 29 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_9 за кредитним договором від 02 липня 2007 року становила 873.31 дол. США ( або 19 441.98 грн.); ОСОБА_10, як поручителем, за період з 01 травня 2015 року сплачено за кредитним договором від 02 липня 2015 року 118.64 дол. США ( або 2 728.27 грн.).

В ході розгляду справи не оспорювалось, що заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року погашена за рахунок спільних коштів подружжя.

Заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року погашена ОСОБА_10, як поручителем, і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора, тобто останній не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Станом на 01 травня 2015 року ( припинення спільного ведення господарства сторонами) заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становила 195 064.39 грн., тобто з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 97 532.2 грн. ( 195 064.39 грн. /2).

Крім того, 22 квітня 2010 року ОСОБА_10, ОСОБА_12 була відчужена квартира АДРЕСА_7 за 353 678 грн. ( т. 1 а.с.81). 22 квітня 2010 року відповідачкою, яка є донькою ОСОБА_10, був поповнений свій поточний рахунок на суму 20 000 дол. США, або 158 520 грн. ( т. 2 а.с.101). Твердження відповідачки, що суму 20 000 дол. США вона отримала від батька від продажу останнім квартири, тобто ці грошові кошти є її особистими, заслуговують на увагу, оскільки підтверджені письмовими доказами по справі. В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 такі твердження відповідачки не спростував та не надав доказів того, що грошові кошти в сумі 20 000 дол. США, які були 22 квітня 2010 року зараховані на поточний рахунок відповідачки, були спільним сумісним майном подружжя. З виписки по рахунку за період з 22 квітня 2010 року по 23 квітня 2010 року ( т. 2 а.с. 102) вбачається, що відповідачкою за рахунок грошових коштів в сумі 20 000 дол. США або 158 520 грн. здійснена оплата заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в сумі 71 213.76 грн., тобто не за рахунок спільних коштів подружжя.

З таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 35606.88 грн. ( 71 213.76 грн. /2).

Станом на 01 травня 2015 року ( припинення спільного ведення господарства сторонами) заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2007 року становила 19 441.98 грн. ОСОБА_10, як поручителем, за період з 01 травня 2015 року сплачено за кредитним договором від 02 липня 2015 року 2 728.27 грн. і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора, тобто останній не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

З таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 8 356.86 грн. ( 19 441.98 грн. - 2 728.27 грн. =16 713.71 грн. 16713.71 грн. /2).

Всього з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 141 495.94 грн. ( 97 532.2 грн. + 35 606.88 грн. + 8 356.86 грн.)

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що остаточно з позивача на користь відповідачки слід стягнути компенсацію у розмірі 15 157.81 ( боргові зобов»язання в сумі 141 495.94 грн. - компенсація за переотриману частку у майні в сумі 126 338.13 грн.).

Враховуючи, що апеляційні скарги як ОСОБА_5, так і ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково, апеляційний суд приходить до висновку, що сторонам не підлягають відшкодуванню витрати, понесені ними по сплаті судового збору при поданні апеляційних скарг ( т. 1 а.с. 245, 258).

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 4 255 грн.; позивачем понесені витрати на правову допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції в сумі 4 400 грн., під час розгляду справи судом апеляційної інстанції 4 500 грн.; позивачем сплатив судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. при поданні заяви про забезпечення позову ( т. 1 а.с.1, 17, 192, т.2 а.с. 22 ).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути у відшкодування зазначених судових витрат 6 715.3 грн. ( 4255 грн. + 4400 грн. +4500 грн. +275.6 грн.= 13430.6 грн. 13430.6 грн./2).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_5 в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_10, припинивши право власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_10.

Виділити ОСОБА_9 та визнати за ОСОБА_9 в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_11.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 компенсацію в сумі 15 157 грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 у відшкодування судових витрат 6 715 грн. 30 коп.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та з квартири АДРЕСА_2, який накладений ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: