АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2144/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2075/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Вирішено питання стягнення судового збору.

З вказаним рішенням не погодилася позивач ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неправильної оцінки доказів по справі просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове про задоволення її позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 31 серпня 1998 року ОСОБА_2 прийнято на посаду викладача Професійно-технічного училища №15 (далі ПТУ №15).

Підставою для прийняття її на роботу стало укладення 31 серпня 1998 року між дирекцією ПТУ №15 та позивачкою трудового договору на контрактній основі, згідно якого ОСОБА_2 приймається на роботу на посаду викладача з кваліфікацією спеціаліст з 31 серпня 1998 року строком на два роки з 31 серпня 1998 року по 31 серпня 2000 року (а.с.23).

Пунктом 11 контракту передбачено, що цей контракт припиняється після закінчення строку його дії.

Установлено, що в подальшому між позивачкою та дирекцією Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська, який є правонаступником ПТУ №15, контракт переукладався щороку.

Останній раз - 29 серпня 2014 року - строком на один рік, з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року (а.с.4).

Відповідно до п.6.2. Контракту, підставами для розірвання контракту є, в тому числі, закінчення строку його дії. При цьому керівник закладу освіти і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на визначений строк відповідно до п.2 ст.36 Кодексу законів про працю, коли кожна із сторін не поставить питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін (п.6.2.1. Контракту).

На виконання вимог п.6.2.1. Контракту, 30 червня 2015 року ОСОБА_2 під особистий підпис була повідомлено дирекцією Училища про припинення терміну дії контракту 31.08.2015 року, про те, що дирекція Училища не має наміру продовжувати з нею контракт та про майбутнє звільнення (а.с.7).

Наказом по Вищому професійному гірничому училищу м. Комсомольська №126/к від 25 серпня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади викладача з 31 серпня 2015 року у зв'язку з закінченням терміну дії контракту згідно п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.8).

З даним наказом ОСОБА_2 ознайомлена 27 серпня 2015 року (а.с.8), що підтверджується її особистим підписом. В день звільнення вона отримала трудову книжку та кінцевий розрахунок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача відбулося у відповідності до положень ч.3 ст.21, п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, з дотриманням визначених трудовим контрактом умов, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Частиною третьою статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 9 Положення про порядок укладення контрактів при прийняті прийнятті (наймі) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановлено у контракті за угодою сторін

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Пунктом 8 ч.1 ст.36 КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до змісту ч.2 ст.23 та ч.2 ст.391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом першої інстанції надано вірну правову оцінку доводам позивача та її представника, вірно встановлено обставини справи та на підставі аналізу зазначених правових норм , що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням. Норми трудового законодавства тлумачаться позивачем та її представником на власний розсуд, а отже викладені в апеляційній скарзі твердження на увагу колегії суддів не заслуговують.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/ П.М.Карнаух

Судді /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ О.В.Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області П.М.Карнаух