Справа № 128/852/16-ц Провадження № 22-ц/772/2479/2016Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 24Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одинці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одинці «Замостянські електричні мережі» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між сторонами склалися фактичні договірні правовідносини, що підтверджується наявністю особового рахунку НОМЕР_1, відповідно до якого відповідач, як споживач користується електричною енергією, а енергопостачальник - як постачальник, постачає йому електричну енергію, тому відповідач зобов'язаний оплачувати вартість спожитої електричної енергії та дотримуватися вимог закону при її споживанні, що встановлено пунктом 42 Правил та статтею 26 Законом України «Про електроенергетику».

Станом на час звернення до суду з позовом у відповідача існує заборгованості за спожиту електричну енергію в загальному розмірі 34669,23 грн., яка виникла з 31.05.2006 року. Заборгованість по які не пройшов термін позовної давності становить 31077,76 грн., відповідно тарифів та особового рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_3, у зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму заборгованості в розмірі 34669,23 грн., а також витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одинці «Замостянські електричні мережі» заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію за період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року у розмірі 31077,76 грн. та витрати по оплаті судового збору розмірі 1244,99 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в сумі 610,85 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача, при цьому застосував строки трирічний строк позовної давності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1, зареєстрований у встановленому законом порядку за даною адресою та є споживачем наданих послуг позивача з електропостачання (а.с.15-16).

Згідно довідки про споживання за період з березня 2006 року по лютого 2016 року відповідно до наведених вище тарифів у відповідача перед позивачем рахується заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію в загальному розмірі сумі 34669,23 грн., яка виникла за період з 31.05.2006 року по 16 лютого 2013 року, з якої, у період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року заборгованість становить 31 077,76 грн. (а.с.7-10).

Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлено законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Чинним законодавством, що регулює виниклі правовідносини не передбачено випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання послуг з електропостачання, має наслідком його недійсності, а тому відсутність письмового договору (Типового договору), між позивачем та відповідачем не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання таких послуг.

Між сторонами існують фактичні договірні відносини - відповідача як - споживача послуг з електропостачання і позивача - як виконавця з надання вказаних послуг, на підставі яких у сторін виникають обоюдні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач рекомендованим листом від 06.10.2014 року та від 16.10.2014 року, направлялись рахунки для оплати заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 35246,27 грн., однак відповідь в матеріалах справи відсутня (а.с.11-12).

Також, як вбачається ОСОБА_3 направлялась претензія ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одинці «Замостянські електричні мережі» №25/15 від 04.02.2015 року, з вимогою у 10-ти денний строк сплатити наявну заборгованість за спожиту електричну енергію (а.с.13).

Доводи відповідача ОСОБА_3, що акт №075615 від 15.10.2014 року складений представниками Замостянських електричних мереж з порушенням Закону, так як при складані він як споживач був відсутній є безпідставними та спростовуються наступним.

Пунктом 21 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Пунктом 37 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що енергопостачальник має право перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець має право доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором.

Як встановлено, ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одинці «Замостянські електричні мережі» склали вище зазначений акт від 15.10.2014 року, у відсутності ОСОБА_3, однак з дотриманням Правил користування електричною енергією для населення.

Також спростовуються доводи, щодо достовірності суми у розмірі 4202,32 грн. яка вказана у попереджені від 16.09.2014 року на ім»я ОСОБА_3 (а.с.31), а у листах від 06.10.2014 року №383 та №391 від 16.10.2014 року вказана сума 35246,27 грн. (а.с.11-12), оскільки відповідно до п.29 ПКЕЕ для населення у разі виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку споживач зобов'язаний повідомити про це енергопостачальника.

Представник енергопостачальника повинен протягом 5 днів від

дня подання заяви перевірити рахунок, а в разі потреби протягом

20 днів перевірити прилад обліку та повідомити споживача про

результати перевірки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач не повідомляв енергопостачальника про виявлення ним нібито помилкових показань, невірного розрахунку заборгованості.

Споживач ОСОБА_3 не позбавлений був права викликати представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому мав право зазначити терміни, види, відхилення показників з надання послуг тощо (п.49 ПКЕЕН).

Таким чином, сума в розмірі 4202,32 грн, яка вказана у попередженні від 16.09.2014 року не відповідає дійсності, оскільки записи про показники лічильника в кількості 7709 кв, проводилися зі слів споживача ОСОБА_3..

Правильною є сума в розмірі 34669,23 грн, яка відображена в довідці про споживання за період з 03.2006 року по 02.2016 року (а.с.7-10), оскільки вона підтверджена показниками лічильника, відображеними в акті № 075615 від 15.10.2014року.(а.с.39).

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до п.37 Правил користування електричною енергією для населення споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не сплачує кошти за спожиту електричну електроенергію, що порушує права позивача, з розрахунку заборгованості (довідкою) (а.с.7), детальної довідки споживача (а.с.6), вбачається, що за ОСОБА_3 відкритий особовий рахунок НОМЕР_1, який проживає за адресою : АДРЕСА_1, а також в даній довідці зазначені дані лічильника: тип - СА4Е-5030(6); номер - 04641469.

З акту №075615 від 15.10.2014 року технічної перевірки вимірювального комплексу, вбачається, що представники Замостянських електричних мереж провели технічну перевірку лічильника (без участі споживача - ОСОБА_3.), який встановлений на гаражі за адресою місця проживання відповідача: АДРЕСА_1, зафіксували дані про тип лічильника, номер, які тотожні із даними по особовому рахунку відповідача, та показники - 41191 (а.с.39) з фотофіксацією лічильника із зазначеними показниками (а.с.37).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дослідивши докази у справі, надавши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши порушення відповідачем Правил користування електричною енергією для населення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості по сплаті електричної енергії за період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року у розмірі 31077,76 грн., так як не сплата заборгованості за електричну енергію порушує права позивача як енергопостачальника, при цьому вірно зменшивши нараховану суму з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Денишенко Т.О.

Матківська М.В.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.