22-ц/775/508/2016(м)
Категорія 48 Головуючий у 1 інстанції Аксьоненко В.І.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Попової С.А., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 20 липня 2013 року. У період шлюбу вони придбали телевізор Thomson, вартістю 5200 грн., холодильник Indesit 5800 грн., пральну машину LG 5600 грн., духову шафу Saturn 600 грн., мобільний телефон 4000 грн., дві жіночі золоті обручки 1500 та 800 грн., матрац двоспальний 600 грн. Всього на суму 24 100 грн. Наприкінці червня 2014 року все майно було перевезено з їх будинку до бабусі відповідачки, оскільки на території Донецької області почалися бойові дії та вони с дружиною переїхали до Російської Федерації. Після повернення до м. Волноваха фактичні шлюбні відносини між ними припинені та 11 вересня 2015 року шлюб розірвано. Однак, вищезазначені речі залишилися у бабусі відповідачки та вона відмовляється в добровільному порядку їх поділити. Просив поділити майно, виділивши йому: холодильник Indesit 5800 грн., пральну машину LG 5600 грн., матрац двоспальний 600 грн. Всього на суму 12 050 грн. Телевізор Thomson, вартістю 5200 грн., духову шафу Saturn 600 грн., мобільний телефон 4000 грн., дві жіночі золоті обручки 1500 та 800 грн., всього на суму 12 100 грн. передати у власність відповідачці.

Під час розгляду справи позивач відмовився від поділу двох золотих жіночих обручок.

Рішенням Волноваського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. ОСОБА_1 виділено: пральну машину LG, вартістю 5600 грн.; ОСОБА_2: духову шафу Saturn 600 грн., мобільний телефон Lenovo 1199,88 грн., матрац двоспальний 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя в сумі 3 200 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 226,40 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд дійшов невірного висновку про те, що телевізор та холодильник є особистою власністю відповідачки, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що холодильник та телевізор були подаровані їм на свадьбу, тобто після реєстрації шлюбу. Про те, що відповідачка придбала ці речі до шлюбу, йому відомо не було. Крім того, відповідачка не зверталась до суду зі зустрічним позовом про визнання вказаного майна особистою власністю. Також, судом при винесенні рішення не вирішено питання про стягнення грошової компенсації на його користь у випадку, якщо у відповідачки не має майна, яке виділено йому, а саме пральної машини. Крім того, судом в оскаржуваному рішенні помилково вказана ціна телефону Lenovo - 1 199,88 грн., оскільки в судовому засіданні сторони дійшли згоди, що телефон коштує 1 999, 88 грн.

Відповідно до ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, відповідачки ОСОБА_2, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині включення у спільне майно подружжя та поділ холодильника і телевізора, а також в частині визначення вартості телефону. Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не перевіряє справу в частині поділу решти майна із-за відсутності апеляційних скарг в зазначеній частині рішення.

Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку.

У відповідності зі ст.70 цього Кодексу у разі розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.71 даного Кодексу, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2013 року. Шлюб розірвано рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2015 року.

Під час шлюбу, сторонами придбано майно, вартість якого визначена за погодженням сторонами в судовому засіданні та з урахуванням наданих доказів.

Так, сторонами визнається та не оспорюється, що під час шлюбу ними за спільні кошти придбано матрац вартістю 600,00 гривень, духова шафа ОСОБА_4, вартістю 600 гривень, мобільний телефон Lenovo, вартістю 1999,00 гривень; пральна машини LG 5600,00 грв. подарована подружжю на весілля матірю позивача.

Частково задовольняючи позов про поділ майна, суд виходив з того, що вказаний перелік майна та його вартість визнаний в судовому засіданні сторонами, як обєкт права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 ЦК України. При цьому вартість мобільного телефону Lenovo, суд зазначив в рішенні - 1199,80 грв.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду щодо вартості спільно набутого майна та визначенням, у звязку з цим часток подружжя у спільному майні, оскільки судом не вірно зазначена вартість телефону.

Згідно вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, оскільки сторони визначили вартість телефону у 1999,00 грв., загальна вартість спільного майна, що підлягає поділу, становить 8 799,00 грв., у звязку з чим частка 1/2 кожного з подружжя буде становити 4 399,50 грв. (8 799 :2).

З урахуванням варіанту поділу майна в натурі, який не оспорюється сторонами, а саме, виділення ОСОБА_1 пральної машини LG вартістю 5600,00 грв., а ОСОБА_2 - матрацу вартістю 600,00 гривень; духової шафи ОСОБА_4, вартістю 600 гривень; мобільного телефону Lenovo, вартістю 1999,00 гривень, на загальну суму 3 199,00 грв., розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 буде становити 1200,50 грв. (5600,00 4399,50 =1200,50; 4399,50 3 199,00 =1200,50).

Таким чином, оскільки висновки суду в частині визначення розміру грошової компенсації не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині, на підставі ст.309 ЦПК України, підлягає зміні - стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частки у спільному майні подружжя в розмірі 1200,50 грв.

Що стосується рішення в частині відмови у позові про поділ холодильника Indesit, вартістю 5800 грн., та телевізора Thomson, вартістю 5200 грн., то суд виходив з того, що ці речі не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбані відповідачкою ОСОБА_2 до укладення шлюбу з позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, у тому числі, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Відповідно до положень статті 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58,59 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу зазначених норм, розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалі справи, на підтвердження доводів про те, що телевізор і холодильника є її особистою власністю, відповідачкою були надані гарантійний талон на придбання телевізора Thomson, 21 квітня 2013 року ( а.с. 21) та холодильника Indesit 20 квітня 2013 року ( а.с. 32), тобто, до реєстрації шлюбу.

Заперечуючи проти цих доводів, позивач ОСОБА_1 послався на відеозапис весілля, під час якого мати відповідачки оголосила про подарунок холодильника.

Між тим, як вбачається з пояснень відповідачки, які підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді першої інстанції, на придбання такого подарунку у матері відповідачки не було коштів і для того, щоб уникнути розмов з боку родичів нареченого вони домовилися з ОСОБА_1, що мати нареченої ОСОБА_2 скаже весіллі про подарунок холодильника. Хрещеним батьком відповідачки ОСОБА_6 на весіллі було подаровано телевізор, але не Thomson, а іншої фірми і такий, що вже був в експлуатації.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд всебічно і повно з'ясував усі обставини, що складають предмет доказування, дослідив кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, окремо всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображено в судовому рішенні, в тому числі і відеозапису весілля, і зробив висновок про відсутність підстав вважати холодильник та телевізор спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Поясненням свідка ОСОБА_7, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, як на доказ своїх вимог, суд першої інстанції дав відповідну оцінку і колегія суддів погоджується з нею, оскільки вказаний свідок не знає ким і коли придбані вказані речі.

На спростування наданих відповідачкою доказів про придбання спірних речей нею особисто до реєстрації шлюбу, ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та давали б апеляційному суду право на їх переоцінку, позивачем не надано. Тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про відмову ОСОБА_1 у поділі холодильника та телевізора.

Посилання позивача в скарзі на те, що судом не вирішено питання щодо стягнення компенсації у разі відсутності присудженого майна в натурі, зокрема, пральної машини, є безпідставними. В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка не заперечувала, що пральна машина є в наявності і зберігається у її бабусі. Тому, підстав для вирішення питання про стягнення вартості пральної машини при ухваленні рішення колегія суддів не вбачає, оскільки грошова компенсація вартості присудженого майна може бути стягнута в разі, якщо при примусовому виконанні рішення буде встановлена його відсутність.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачу задоволені вимоги на суму 4 399,50 грв., відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», йому відшкодовуються витрати на оплату судового збору в розмірі 487,20 грв. за подачу позову і, відповідно до п. 6 ч.2 ст.4 цього Закону, - 535,92 грв. за подачу апеляційної скарги, а всього 1023,12 грв., у звязку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Це ж рішення в частині поділу решти спільного майна в натурі сторонами не оскаржується.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року, в частині розміру грошової компенсації та розміру судового збору, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ? частки у спільному майні подружжя в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1023 (одна тисяча двадцять три) гривні 12 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_4