Справа № 159/5139/15-ц
Провадження № 2/159/55/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням- судді ОСОБА_1,

за участю секретаря- БАКАЙ Л.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що вона є клієнтом Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), отримує через картковий рахунок, відкритий в цьому банку заробітну плату. При отриманні картки, на яку зараховується заробітна плата позивачу було надано банком також кредитну картку MasterCard Elektronik № 361203. Кредитною карткою позивач ніколи не користувалася, коштів з неї не знімала і взагалі поклала її якнайдалі, аби вона ніде не пропала і ніхто нею не скористався. Пін-код до кредитної картки вона не знає як і кредитний ліміт, який надавався їй банком. 24 травня 2015 року, в неділю, їй зателефонували з номеру НОМЕР_1, жінка представилася ОСОБА_3, працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Вона відразу поцікавилася чи позивач сьогодні намагалася зняти кошти зі своєї кредитки. Позивач відповіла негативно і вона повідомила її, що сьогодні з картки позивача були спроби зняти кошти, хоча і невдалі. Запитала чи можливо вона хоче, щоб картка була заблокована. Позивач звісно погодилася. На це співрозмовниця сказала, що їй потрібно знати середні цифри з номеру картки. В позивача на хвилину виникла підозра, чи це насправді працівник Приватбанку, так як вона постійно чує по телебаченню, є інформація біля банкоматів, приходять інформаційні повідомлення на телефон про те, що нікому не можна повідомляти свій пінкод до банківських карток, і що працівники банку ніколи не запитують пінкоди до карток клієнтів банку. Позивач прямо запитала про це. На що ОСОБА_3 відповіла, що вона насправді працівник ПАТ КБ «Приватбанк», повідомила позивачу залишок на зарплатній карті і сказала, що їй не потрібен її пін-код до картки, потрібно тільки декілька цифр з номеру картки, і то середніх. Позивач заспокоїлася і почала шукати картку, адже нею ніколи не користувалася і, відповідно, з собою не носила. Доки позивач шукала картку, зв'язок з ОСОБА_3 перервався, і вона скористалася цим, аби зробити запит про залишок коштів на кредитному рахунку, на картці було 5013,54 грн. і бонус 1.40 грн. В той же час знову зателефонувала ОСОБА_3 і позивач повідомила три середні цифри картки 732. Вона подякувала і сказала, що незабаром їй зателефонують з банку і поклала трубку. Через хвилину на телефон позивача прийшло повідомлення що баланс картки змінився і на рахунку залишилося 13,54 грн. Тобто з картки було знято 4986 грн. Позивач відразу зателефонувала на номер гарячої лінії ПАТ КБ «Приватбанк» 3700 і запитала оператора чому змінився баланс картки. Він підтвердив зняття і висловив припущення про шахрайство, запитав, чи потрібно заблокувати карту і рекомендував звернутися у відділок міліції за місцем проживання. Наступного дня позивач звернулася в міліцію проте реєструвати її повідомлення відмовилися і сказали, що зареєструють, коли буде виписка з банку. Так як виписку з банку вона змогла отримати лише через три дні, то заява про вчинення злочину була зареєстрована в Ковельському МВ УМВС України у Волинській області лише 27.05.2015 року, кримінальне провадження № 0000611, дата внесення до ЄРДР 28.05.2015 року. 29 травня 2015 року була винесена постанова про визнання позивача потерпілою. Позивач зазначає, що вона, 24.05.2015 року, не здійснювала операцію по зняттю коштів, не уповноважувала на це будь кого, банківську карту не втрачала, нікому не передавала ні своєї кредитної карти ні пін-код до неї, не давала доручення працівникам ПАТ КБ «Приватбанк» на перерахунок коштів, тому вважає, що кошти в сумі 4986, 46 грн. були зняті безпідставно і тому банк зобовязаний сплатити їх їй. Крім того, позивач відразу повідомила про несанкціоноване зняття коштів на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк», тобто виконала всі умови для того, щоб їй повернули несанкціоновано зняті кошти. 07.08.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із заявою про повернення знятих з карткового рахунку коштів та коштів, які вона змушена сплачувати як погашення кредиту, проте на даний час відповідь не надійшла. Просить зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути некоректно зняті кошти з кредитної картки MasterCard Elektronik № 361203, виданої на імя ОСОБА_4, в сумі 4986,46 грн., суму відсотків, які вона були нараховані як користування кредитними коштами та списані з зарплатної картки в сумі 391,28 грн., сума штрафу 50,00 грн. та сплачені нею кошти в рахунок погашення боргу в сумі 736,72 грн. та стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та представник позивач ОСОБА_2 уточнили позовні вимоги, просять зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути некоректно зняті кошти з кредитної картки MasterCard Elektronik № 361203, виданої на імя ОСОБА_4, внесених готівкою 6102,51 грн., автоматично списаних банком із зарплатної картки 234, 85 грн., відсотки за користування кредитними коштами 1302,77 грн., списані штрафи за прострочення за кредитом 50, 00 грн. та просять стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати по справі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, про що подала суду заперечення, з якого вбачається, що відповідно до Договору про надання банківських послуг від 15.05.2008 року укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 останній був відкритий картковий рахунок та видана карта 689122, зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 500,00 грн. Позивач ОСОБА_4 була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на заяві. В 2012 році карта була перевипущена, в звязку із закінченням терміну використання, і видана нова карта № 361203 терміном до серпня 2015 року зі встановленим кредитним лімітом 5000,00 грн. Згідно п.1.1.2.1.2 вказаних вище Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умовами та Правилами) клієнт зобовязується не передавати картки, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або супечить чинному законодавсту. П 1.1.2.1.12 Умов та Правил, передбачений обовязок клієнта вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. Також п 1.1.5.13 передбачено Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Оскільки позивач особисто повідомила третій особі дані карти, то такі дії свідчать про порушення нею Умов та Правил. Тобто своїми діями, позивач сама посприяла незаконному використанню коштів на її кредитній карті. Банком були заблоковані всі карткові рахунки позивача, після її дзвінка на клієнтську лінію 3700, в якому вона повідомила про списання коштів, тобто вже після здійснення фінансової операції. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та зясувавши обставини справи приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка є користувачем картки/рахунку №361203 виданої ПАТ КБ «Приватбанк».

24 травня 2015 року з картки/рахунку позивачки № 361203 було здійснено несанкціоновану транзакції на суму 4986 грн.00коп., через мережу Іnternet, про що дізналася з SMS-повідомлення Банку.

Позивач, одразу ж, звернулася на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною заявою у звязку з несанкціонованою транзакціями (4986, 00 грн.) по рахунку її картки № 361203. Оператор повідомив, що операцію із карткою вчинили «шахраї», і звернення буде розглядатися службою безпеки банку та рекомендували звернутись в міліцію за місцем проживання.

Однак, до цього часу, від банку на адресу позивача не надійшло змістовної відповіді про стан розгляду її звернення, несанкціонована транзакція не скасована, грошові кошти на картці/рахунку не відновлені.

28 травня 2015 року слідчим Ковельського МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України в Волинській області ОСОБА_5 зареєстрована заява ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення про те, що 24 травня 2015 року близько 13 години невстановлена особа, представившись працівником «ПриватБанку», шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами на загальну суму 4 986, 00 грн, чим спричинила ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 майнову шкоду на вказану суму.

У звязку із бездіяльністю Банку щодо відміни несанкціонованих транзакцій, позивач, звернулася до відповідача вже із письмовою заявою від 07 серпня 2015 р. в якій , звернула увагу банку на те, що 24 травня 2015 р. з її кредитної картки MasterCard Elektronik № 361203 шахрайським способом через мережу Інтернет було здійснено переказ грошових коштів у сумі 4986, 00 грн. про що дізналася з SMS-повідомлення Банку та одразу зателефонувала на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» 3700 з проханням заблокувати картку й анулювати чи заблокувати платежі, яких позивач не здійснювала. Кредитна картка була заблокована, але платіж не анульовано. При цьому, заяву на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Іnternet позивач не подавала, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Листом від 11.09.2015 № 20.1.0.0.0/7-20150911/116 Банк повідомив ОСОБА_4 про проведення претензійної роботи, як тільки спеціалісти Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчать цю роботу, їй буде надано повну відповідь на звернення. При цьому, несанкціонована транзакція скасована не була.

Таким чином, банк, без наведення обґрунтованих, передбачених законом чи договором, підстав, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування несанкціонованих транзакції на суму 4986 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

П. 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р встановлено, що банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності».

Проанізувавши зібрані докази суд приходить до висновку, про те, що в судовому засіданні не здобуто вини позивача у порушенні надання правил банківських послуг, внаслідок чого відбулося несанкціоноване списання коштів з рахунку. Доказів на підтвердження того, що повідомлена, позивачем, інформація привела до вищезгаданих дій, представником відповідача суду не надана.

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави прийти до висновку, щодо задоволення позовних вимог, а тому слід зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_4 кошти в сумі 6337 (шість тисяч триста тридцять сім) гривень 36 копійок.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 8, 9, 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 05.12.2014 р., ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 1051 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60,88 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_4 кошти в сумі 6337 (шість тисяч триста тридцять сім) гривень 36 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_1