Справа № 152/1305/16-ц
У Х В А Л А

05 вересня 2016 року місто Шаргород Вінницької області

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

5 вересня 2016 року до Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову, у якій ставиться питання про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi», модель Pajero, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: JMB0RK9601P001039, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд вважає за можливе розглянути заяву без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України узаяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом статей 10, 58-60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не доведено належними та допустимими доказами існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а мотивація заяви ґрунтується виключно на припущеннях.

До заяви про забезпечення доказів не додано жодного доказу, по-перше, належності транспортного засобу, на який слід накласти арешт відповідачу або ж третій особі, по-друге, не додано доказів реалізації автомобіля.

Водночас, копія кредитно-заставного договору від 14 липня 2008 року виготовлена такої якості, що суд позбавлений можливості зрозуміти на підставі цієї копії зміст договору та між ким він укладений.

Окрім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 151 ЦПК України, заявником не додано до заяви про забезпечення позову документа, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, оскільки платіжне доручення № ВОК32В0UDК від 23 серпня 2016 року, додане до заяви, не може вважатись належним доказом сплати судового збору, оскільки у платіжному дорученні відсутня відмітка установи банку про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 розяснив, що суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Тому, заяву про забезпечення позову заявником подано без додержання вимог ст. 151ЦПК України.

Згідно із ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Так им чином, заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову належить повернути, як таку, що подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 58-60, 151, 153, 197, 208-210 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову повернути заявнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л. Строгий