Справа №587/138/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/885/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, -

в с т а н о в и л а:

14 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася із вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 06.01.2005 року між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, згідно якого вона надала відповідачу у строкове платне користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.01.2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, за умовами якого було збільшено орендну плату з 442 грн. до 1083,75 грн. за рік та змінено строк дії договору з 5 років на 10 років. В 2011-2012 роках відповідач не виплачував позивачці орендну плату за користування земельною ділянкою, а виплатив її лише в грудні 2013 року. З урахуванням умов додаткового договору відповідач повинен був виплатити позивачці орендну плату з урахуванням індексів інфляції за весь час користування відповідачем земельною ділянкою в період з грудня 2006 року по грудень 2013 року у розмірі 5096,92 грн., а фактично виплатив 3425,78 грн. тому сума заборгованості з орендної плати за три роки становить 1671,14 грн. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила розірвати договір оренди землі від 06 січня 2005 року з підстав систематичної несплати орендної плати та стягнути з відповідача на її користь 2197,27 грн. заборгованості з орендної плати, 3% річних та інфляційного збільшення заборгованості.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано належним чином умови договору оренди землі про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Також посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались. Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2011 та 2012 роки була виплачена позивачці з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних і пені, за 2013 рік орендна плата виплачена своєчасно і у повному обсязі. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-СМ №009757, виданого Косівщинською сільською радою 24 січня 2000 року належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, кадастровий номер , що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району (а. с.14,15,16). 06 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надала у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який 14 грудня 2006 року був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру при Держкомземі України (а.с. 11-12). Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становила 29466,74 грн., орендна плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі становила 442 грн. за рік (1,5% від даної суми). Відповідно до п. 11 договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п. 12 договору). Договір укладено на пять років (п. 8 договору). 01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вказаного вище договору оренди землі, який був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру» 12 жовтня 2010 року (а. с. 10). Відповідно до п. 1.3. додаткового договору п. п. 5, 9 договору викладені у новій редакції, за якою орендна плата встановлена у розмірі 1083,75 грн., що становить 3% від нормативно-грошової оцінки земельного паю 36125,14 грн.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п.«д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст.21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2013 року відповідач виплатив ОСОБА_3 3425,78 грн. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки, що підтверджується копіями видаткових касових ордерів та визнається позивачкою (а. с. 38, 39). З урахуванням індексів інфляції, умов укладеного між сторонами договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі від 01 січня 2009 року орендна плата становить:

за 2011 рік 1133,60 гривень (1083, 75грн. х 104,6 %);

за 2012 рік 1133,60 гривень;

за 2013 рік 1139,27 гривень (1133, 60 грн. х 100,5 %).

Згідно умов п. 14 а договору розмір пені становить:

2011 рік: з 31 грудня 2011 року по 10 грудня 2013 року (1133, 60 грн. х 709 дн. х 0,1 %) = 80,37 гривень;

2012 рік : з 31 грудня 2012 року по 10 грудня 2013 року (1133,60 грн. х 344 дн. х 0,01 %) = 39,99 гривень.

З урахуванням 15 % ПДФО відповідно до вимог ст. 168 Податкового кодексу України до виплати позивачу станом на 10 грудня 2013 року належало:

за 2011 рік - (1133,60 грн. + 80,37 грн. = 1213, 97 грн. - 182,09 грн.) = 1031,87 гривень;

за 2012 рік (1133, 60 грн. + 39 гривень 99 копійки =1173,59 грн.-176,03 грн.) = 997,55 гривень;

за 2013 рік (1139,27 грн. - 170,89 грн.) = 968, 38 грн., а всього 2997,78 гривень.

Крім того за порушення строків виконання грошового зобовязання, а саме: сплати орендної плати за 2011-2012 роки інфляційне збільшення заборгованості відсутнє, а 3 % річних за період з 31.12.2011 р. по 10.12.2013 р. складає 60,30 грн. та за період з 31.12.2012 р. по 10.12.2013 р. 28,29 грн., всього 88,59 грн.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про помилковість виконаного представником позивачки розрахунку орендної плати з врахуванням індексів інфляції починаючи з 2006 року, так як законних підстав застосовувати до обумовленої сторонами у додатковому договорі, який набрав чинності 12 жовтня 2010 року, річної орендної плати індексів інфляції за попередні періоди, тобто з 2006 року, не вбачається. Таким чином, орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачці своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і 2012 роки була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з врахуванням інфляційних та 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобовязання. За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення орендної плати за спірний період та відповідно і для застосування до цих виплат після 10 грудня 2013 року положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи. Доказів звернення до відповідача протягом грудня 2013 року грудня 2014 року з вимогою про сплату заборгованості з орендної плати позивачка та її представник суду не надали. Отже, на день звернення з даним позовом до суду її права фактично були відновлені, а договірні правовідносини продовжились, і у подальшому аналогічних порушень прав позивачки відповідачем допущено не було. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути у даному конкретному випадку підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді