Справа № 367/1651/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/124/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулися до суду з позовом про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 86/АК-00030.08.2 від 6 жовтня 2008 року в розмірі 28 675,33 дол. США (тіло кредиту та відсотки) та 11 127 316,69 грн. (пеня, 3 % річних, плата по кредиту), а також понесених витрат по сплаті судового збору.

Вимоги позову мотивовані тим, що 6 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 86/АК-00030.08.2, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 560,00 дол. США на купівлю автомобіля та сплату й сплату страхових платежів зі сплатою 7,70 % річних та з терміном повернення до 6 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договори поруки № 86/АК-00030.08.2-3/П, згідно якого поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість ОСОБА_2 своїх зобовязань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 17 лютого 2015 року у нього утворилася заборгованість, яку необхідно стягнути солідарно з відповідачів в судовому порядку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 86/АК-00030.08.2 від 6 жовтня 2008 року в розмірі 28 675,33 дол. США (тіло кредиту та відсотки) та 11 127 316,69 грн. (пеня, 3 % річних, плата по кредиту). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 вересня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2, через представника за довіреністю ОСОБА_4, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі представник наголошує на тому, що він звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, оскільки позивач деякий час знаходився в стані банкрутства та докладав усіх зусиль щоб зробити його банкрутом. На його думку розрахунок заборгованості є завищений та не відповідає умовам кредитного договору. Крім того вказав, що суд допустив порушення норм процесуального права, що полягають в неналежному повідомлені відповідача про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, а ОСОБА_3 не виконала свого обовязку як поручителя відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 6 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 86/АК-00030.08.2, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 560,00 дол. США на купівлю автомобіля та сплату й сплату страхових платежів зі сплатою 7,70 % річних та з терміном повернення до 6 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 1.5.1. договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюються в розмірі 0,4000 % від суми виданого кредиту.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 6 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договори поруки № 86/АК-00030.08.2-3/П, згідно якого поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 86/АК-00030.08.2 від 6 жовтня 2008 року виконав повністю, надавши ОСОБА_2 грошові кошти у сумі, визначеній кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 544_26.

Проте останній порушив умови кредитного договору та вимоги цивільного законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого станом на 17 лютого 2015 року у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 28 675,33 дол. США (тіло кредиту та відсотки) та 11 127 316,69 грн. (пеня, 3 % річних, плата по кредиту), яка складається із заборгованості за кредитом 2 456,00 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом 20 273,13 дол. США, заборгованості за відсотками 81,51 дол. США, простроченої заборгованості за відсотками 5 864,69 дол. США, заборгованості плати за кредитом 2 663,34 грн., простроченої заборгованості плати за кредитом 47 206,04 грн., загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 11 009 303,50 грн., 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості 56 533,01 грн., інфляційні витрати від суми простроченої плати за кредитом 11 610,80 грн., що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи наведені норми закону, а також той факт, що відповідачем ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, а відповідач ОСОБА_3 зобовязалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, суд вірно вважав, що позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» повинні бути задоволенні як обґрунтовані та доведені належними доказами у справі.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник звільняється від відповідальності за порушення зобовязання з підстав ст. 617 ЦК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, оскільки суду не було доведено, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Водночас посилання апеляційної скарги на ту обставину, що відповідача не було повідомлено належним чином про розгляд справи приймаються до уваги апеляційного суду, проте оскільки дані порушення процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи,а правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, то відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України судове рішення скасуванню не підлягає.

Разом з тим слід зважити на те, що під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції, а також при перевірці його законності в апеляційному порядку, будь-яких обґрунтованих заперечень проти позову або ж належних доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачем та його представником не надано, зокрема, що не наведено у чому саме полягає неправильність розрахованих сум заборгованості, в яких частинах наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону, а також не надано своїх розрахунків.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2015 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено економічну експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ, проте матеріали справи були повернуті до суду, зокрема, й у звязку несплатою вартості експертизи.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_5