Справа №601/733/15-ц
Провадження № 2/601/149/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Мочальської В.М.,

при секретарі Коляді О.В.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики в сумі 1880800,00 гривень.

Позивач вказала, що 01 квітня 2008 року її чоловік ОСОБА_8 позичив ОСОБА_2 50 000 доларів США, 25 травня 2008 року додатково позичив 15000 доларів США та 25 липня 2008 року 15000 доларів США. 24 грудня 2010 року ОСОБА_8 помер. 25 жовтня 2011 року між спадкоємцями за законом померлого ОСОБА_8 укладено договір про поділ спадкового майна та перехід майна до дружини спадкодавця ОСОБА_4.

Посилаючись на те, що на неодноразові вимоги повернути борг ОСОБА_2 не реагує просила стягнути з нього вищезазначену суму боргу та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги позивача та відповідно до останньої заяви про уточнення позову від 10.03.2016 року просила стягнути з відповідача в користь позивача 2 094 400,00 грн. боргу за договором позики, що еквівалентно 80 000 доларам США, а також 3% річних з простроченої суми в розмірі 59561,00 грн., судові витрати - судовий збір в розмірі 3654 грн. та 121,80 грн. заява про забезпечення позову. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого й надана розписка, тому ОСОБА_2 зобов'язаний повернути ОСОБА_4 отримані у борг кошти на підставі статей 1046, 1047 та 1049 ЦК України.

Треті особи подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що гроші у ОСОБА_8 він дійсно брав, однак на спільну господарську діяльність на будівництво готелю що в м. Кременець по вул. Шевченка, 85. Перед отриманням коштів зробив оцінку обєкта будівництва. Договору про спільну діяльність не складали, бо довіряли одне одному, він постійно звітував перед ОСОБА_8 про використання коштів. За спірні кошти за погодженням з ОСОБА_8 він виготовив деревяні вироби, які мали бути встановлені у готелі, однак частина з них була використана для власного будинку ОСОБА_8. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що представлена позивачем розписка не може вважатися документом, що підтверджує боргове зобовязання, оскільки не містить умов про зобовязання повернення коштів щодо суми в розмірі пятдесяти тисяч доларів США, а щодо сум про отримання по пятнадцять тисяч доларів не містить інформації хто і від кого та на яких умовах отримав кошти. Крім того подала заяву про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності вказавши, що позивач про можливе порушення своїх прав дізналася, або повинна була дізнатися 25.10. 2011 року. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши представлені сторонами докази вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із розпискою від 01 квітня 2008 року ОСОБА_8 позичив ОСОБА_2 50 000 доларів США для спільної діяльності по вкладанню коштів на будівництво готелю з баром в м. Кременець по вул. Шевченка, 85, 25 травня 2008 року додатково допозичив 15000 доларів США та 25 липня 2008 року взяв 15000 доларів (а.с.40).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ИД № 113109 від 25.12.2010 року ОСОБА_8 помер 24 грудня 2010 року.

Згідно договору про поділ спадкового майна від 25.10.2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 уклали договір про поділ спадкового майна відповідно до якого все рухоме і нерухоме майно переходить до дружини спадкодавця ОСОБА_4 (а.с.6-8).

Відповідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З розписки, складеної 01 квітня 2008 року вбачається, що ОСОБА_8 позичив ОСОБА_2 50 000 доларів США для спільної діяльності по вкладанню коштів на будівництво готелю з баром в м. Кременець по вул. Шевченка, 85, 25 травня 2008 року додатково допозичив 15000 доларів США та 25 липня 2008 року 15000 доларів США.

Отже, розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Доводи представника позивача ОСОБА_1 про те, що спірна розписка є доказом боргових зобовязань оскільки містить дату отримання коштів не заслуговують уваги, оскільки розписка не містить зобовязання про повернення коштів. Крім того, на підтвердження своїх доводів про спільну господарську діяльність відповідачем надано суду звіт про оцінку майна трьохповерхового житлового будинку під готель з баром по вул. Шевченка, 85 м. Кременець відповідно до якого, ще до отримання коштів відповідачем була проведена оцінка обєкта будівництва. Дані доводи відповідача представником позивача у судовому засіданні не спростовано.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що представником позивача не доведено обґрунтованості предявлених вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Головуючий: