У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Дундар І.О.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61809 (шістдесяти однієї тисячі вісімсот дев'яти) гривень 24 копійок, на відшкодування заподіяної моральної шкоди 300 (триста) гривен.

Стягнуто з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" в дохід держави судовий збір в розмірі 2756 (двох тисяч сімсот п'ятдесяти шести) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі підприємство ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Вказує, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 3 квітня 2015 року з підприємства на користь позивача були стягнуті середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року, вихідна допомога і моральна шкода. Рішення набуло законної сили після перегляду апеляційним судом 19 серпня 2015 року. До цього часу у підприємства були відсутні правові підстави для виконання рішення суду. Суд неправильно до виниклих правовідносин застосував правила статей 116, 117 КЗпП України. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що позивач 31 грудня 2014 року на підприємстві не працював, вимог про розрахунок не заявляв. Станом на 31 грудня 2014 року у відповідача взагалі були відсутні будь які зобовязання щодо позивача через те, що рішення суду від 3 квітня 2015 року набуло чинності лише 19 серпня 2015 року. У суді не доведений факт моральних страждань позивача . Відповідач діяв у межах існуючого трудового законодавства, не порушуючи прав та інтересів позивача.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В своїх заявах просять розглядати справу у їх відсутність.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Враховуючи, що сторони повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у апеляційного суду не має перешкод для розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і це підтверджене матеріалами справи, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 5 жовтня 2009 року по 19 вересня 2014 року, де працював в якості гірничого робочого по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Звільнений за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно п.3 ст.38 КЗпП України. Позивач звільнений з роботи на підставі наказу ДП ВК "Краснолиманська" від 16 вересня 2015р. з 19 вересня 2014 року № 3214к, виданого на підставі заяви ОСОБА_1 та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року залишено без змін, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20 046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17 540,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.; зобов'язано ДП "ВК "Краснолиманська" видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Заяви ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчих листів, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 9 вересня 2015 року про стягнення заборгованості по заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, моральної шкоди, зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку було прийнято до виконання ВДВС Красноармійського МРУЮ у Донецькій області 14 вересня 2015 року.

Постановами головного державного виконавця ВДВС Красноармійського МРУЮ ОСОБА_2 від 17.09.2015р. були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 235/5395/14-ц, виданих 09.09.2015р. Красноармійським міськрайонним судом про зобов'язання ДП ВК "Краснолиманська" видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014р. по 30 грудня 12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 17540,49 грн. та моральної шкоди в розмірі 300 грн. Боржнику запропоновано виконати вимоги виконавчого листа до 24 вересня 2015 року. Постановами заступника начальника ВДВС Красноармійського МРУЮ ОСОБА_3 від 21 жовтня 2015р. та від 01 грудня 2015р. виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів закінчено у зв'язку з виконанням виконавчих листів у повному обсязі.

Згідно повідомлення Центру поштового зв'язку № 8 Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 26 листопада 2015р. № 07/15-357 рекомендований лист ДП "ВК "Краснолиманська" № 920 від 17 вересня 2015р. на ім'я ОСОБА_1 про направлення йому трудової книжки, а також копії наказу про звільнення на адресу: мікрорайон СхіднийАДРЕСА_1, м. Димитрів, індекс 85327, вручено особисто адресату 19 вересня 2015 року.

Згідно виписки по картці/рахунку № 012458 і додаткових рахунках ОСОБА_1 за період з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року кошти згідно виконавчого листа 235/5395/14-ц від 09 вересня 2015р. на користь ОСОБА_1 про стягнення з ДП "ВК "Краснолиманська" в сумі 37697,30 грн. перераховані на картковий рахунок позивача 25 листопада 2015 року.

Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до положень ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Абзацами 5, 6 п.п.4.1 п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. № 110, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорену ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідженням доказів у справі встановлено, що після ухвалення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області рішення від 3 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 19 серпня 2015 року, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок належних працівникові сум при звільненні з роботи, і виплатив середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу та моральну шкоду лише 25 листопада 2015 року шляхом зарахування зазначених сум на картковий рахунок позивача.

Крім того, позивач отримав належним чином оформлену трудову книжку поштою 19 вересня 2015 року. Дана обставина відповідачем в судовому засіданні не оспорюється.

Таким чином, порушення трудових прав позивача, яке полягало у не проведенні з ним остаточного розрахунку належних йому при звільненні сум, навіть після ухвалення судового рішення по справі, тривало аж до 25 листопада 2015 року - часу остаточного з ним розрахунку відповідачем, за що повинна настати відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, - стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, крім того, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 31 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року включно в сумі 61809,24 грн. (222 дні х 278,42 грн.), де 222 дні - кількість робочих днів затримки розрахунку, 278,42 грн. - середньоденний заробіток позивача, розмір якого встановлений рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року.

Посилання відповідача на те, що ним не було допущено порушень прав та законних інтересів позивача, у зв'язку з тим, що рішення Красноармійського міськрайонного суду від 3 квітня 2015 року по справі № 235/5395/14-ц було виконане відповідачем у повному обсязі згідно норм Закону України "Про виконавче провадження", є безпідставним, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, тобто цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень, тоді як статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка полягає у виплаті працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у випадку невиплати всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення.

Відповідно до положень ст.273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно абз.10 п.2.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що порушенням трудових прав, що виразилось в затримці відповідачем видачі трудової книжки та затримці розрахунку при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних неможливістю тривалий час у зв'язку з відсутністю на руках трудової книжки влаштуватися до нової роботи, стати на облік як безробітний, необхідності додавання додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних із забезпеченням себе та членів своєї сім'ї матеріально, неможливістю виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Вказані обставини є очевидними і достатніми для висновку про заподіяння позивачу моральних страждань внаслідок порушення відповідачем його трудових прав. І доведення цих обставин іншими засобами доказування не викликається необхідністю.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін в його життєвих стосунках, а також виходив з принципів розумності та справедливості.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд правильно визначив суму, що підлягає стягненню на користь позивача як компенсація його моральних страждань.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України суд першої інстанції правильно поклав на відповідача сплату судового збору на підставі ст.4 Закону України "Про судовий збір" .

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяті днів з дня її проголошення.

Судді: