У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді -Губар В.С.,

суддів - Висоцької О.В., Мамонової О.Є.,

при секретарі Койдан Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено: скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнський Фінансовий Союз від 18 серпня 2015 року у справі №2062-6/512/15 за позовом ПАТ „Альфа-Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно за договорами застави рухомого майна від 22.05.2008 року та від 27.05.2008 року; вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ „Альфа-Банк просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що ст. 99 Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сфери її обліку та не містить будь-яких обмежень щодо можливого використання в Україні грошових одиниць інших держав. Наголошує, що чинне законодавство України не забороняє використовувати іноземну валюту, яка виражена у грошовому еквіваленті у гривні. Стверджує, що правовідносини між банком та позичальником стосовно виконання кредитного договору мають приватно-правовий характер і спір щодо стягнення кредитної заборгованості не зачіпає суспільно значимі відносини держави чи суспільства та не є публічно-правовим. Крім того, звертається увага на те, що заборгованість по кредиту рішенням третейського суду була стягнута у гривні.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а відтак апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, справу третейського суду № 2062-6/512/15, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом по справі встановлено, що 22 травня 2008 року між ЗАТ „Альфа-банк, правонаступником якого є ПАТ „Альфа-банк та ОСОБА_1 було укладено Рамкову угоду № SMERS01049, відповідно до якої ОСОБА_1 може бути відкрито кредитну лінію та/або акредитив та /або надано гарантію, та/або овердрафт, та/або транш в межах строку, що становить 90 місяців з дати укладення рамкової угоди та у загальному розмірі, що не повинен перевищувати 300 000,00 доларів США. 29 травня 2009 року між ЗАТ „Альфа-банк, правонаступником якого є ПАТ „Альфа-банк та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Рамкової угоди № SMERS01049 від 22 травня 2008 року (а.с.9).

Відповідно до умов Рамкової угоди 22 травня 2008 року між ЗАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання траншу №SME0013164, відповідно до якого ОСОБА_1 наданий кредит в сумі 250 000,00 доларів США строком користування 84 місяці зі сплатою процентів в розмірі 16% річних. Позичальник зобовязувався повернути отримані кошти і сплатити проценти за користування кредитом. 29.05.2009 року, 01.10.2009 року та 01.03.2010 року між ЗАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди до Договору про надання траншу № SME0013164 від 22.05.2008 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за Рамковою угодою № SMERS01049 від 22 травня 2008 року та Договором про надання траншу № SME0013164 від 22 травня 2008 року, 22 травня 2008 року між ЗАТ „Альфа-банк та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна №SMERS01049/1, за умовами якого ОСОБА_1 передав ЗАТ „Альфа-Банк у заставу рухоме майно з метою забезпечення виконання зобовязаняь, які виникають з Рамкової угоди № SMERS01049 від 22 травня 2008 року та Договору про надання траншу №№SME0013164 від 22 травня 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за Рамковою угодою № SMERS01049 від 22 травня 2008 року та Договором про надання траншу № SME0013164 від 22 травня 2008 року, 27 травня 2008 року між ЗАТ „Альфа-банк та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна №SMERS01049/3, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ЗАТ „Альфа-Банк у заставу рухоме майно з метою забезпечення виконання зобовязаняь, які виникають з Рамкової угоди № SMERS01049 від 22 травня 2008 року та Договору про надання траншу №№SME0013164 від 22 травня 2008 року.

У відповідності до п. 6.2 Договору про надання траншу від 22 травня 2008 року та згідно п. 6. Договору застави від 22 трвня 2008 року, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в звязку з цими договорами, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії даних договорів, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою постійно діючого третейського суду при Всеукраїнської громадської організації „Всеукраїнський фінансовий союз. Сторони домовились, що якщо одна із сторін письмово не наполягатиме на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику сторін.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз від 18 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно за договорами застави рухомого майна було задоволено та в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 22.05.2008 року у розмірі: за кредитом 2422656,35 грн., по відсотках 949937,74 грн., по пені 854650,85 грн., звернуто стягнення на предмет застави рухоме майно транспортні засоби.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз від 18 серпня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, а тому відповідно до ст. 389-5 ЦПК України та ч.3 ст. 51 Закону України „Про третейські суди рішення третейського суду слід скасувати.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно положень ст.ст. 1, 2, 6 Закону України „Про третейські суди підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Як убачається з матеріалів справи, предметом укладеного між банком та ОСОБА_1 кредитного договору була іноземна валюта долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті, регулюється Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Цей закон установлює режим здійснення

валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дана справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс15, яка, у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірний висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: