Справа № 639/5732/15-ц
№ 2/639/706/16

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого: судді Шиянової Л.О.,

за участю секретаря - Крбеян К. О.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у спільній сумісній власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у спільній сумісній власності, який остаточно уточнила 23 жовтня 2015 року та просила визнати частку за ОСОБА_2 у розмірі 1/3 на праві спільної власності, залишивши за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право на 2/3 частини на праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_1; визначити такий порядок користування квартирою№69 у будинку №13 по вул. Академіка Богомольця у м. Харкові: за ОСОБА_2 кімнати житловою площею 12,4 кв.м., за відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити в спільному користуванні житлові кімнати площами 20,0 кв.м. та 9,3 кв.м. Кухню площею 7,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м., вбудовану шафу 0,6 кв.м., балкон площею 10,0 кв.м. залишити в загальному користуванні; зобовязати КП «Жилкомсервіс» виділити окремі особові рахунки по квартирі АДРЕСА_1 на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування. Також 23 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду із заявою про залишення позову без розгляду в частині вимог КП «Жилкомсервіс» про зобовязання вчинити дії. 19 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про залишення позову без розгляду в частині вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна квартира АДРЕСА_2 була отримана її батьком ОСОБА_6, який помер у 1985 році на родину із чотирьох осіб - батька ОСОБА_6, мати ОСОБА_3, брата ОСОБА_4, ОСОБА_2 27 грудня 2000 року спірна квартира була приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на трьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, та на ОСОБА_2, батька на той час вже не було. Вони отримали свідоцтво про право власності на житло від 27.12.2000 року за реєстраційним № 6-00-221219-Ш. На підставі свідоцтва про право власності на житло дана квартира була зареєстрована в КП «Харківське міськБТІ» 27.12.2000 року за №П-6-14775 без визначення частки кожного співвласника. У 2005 році ОСОБА_2 познайомилася із ОСОБА_7, вони стали разом проживати у спірній квартирі у цивільному шлюбі. Але стосунки між чоловіком та братом не склалися, і вони були вимушені орендувати житло. 12.06.2000 року у них народилася донька. Всі речі ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки знаходяться у спірній квартирі. Після смерті дідуся та бабусі позивача, її мати, ОСОБА_3 переїхала проживати в їх квартиру, яку вона успадкувала. Позивач бажає повернутися у спірну квартиру, але не може це зробити, оскільки не визначені частки між нею та відповідачами, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

23 жовтня 2015 року відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4 подану зустрічну позовну заяву, в якій вони просять визначити за кожним частку в спільній сумісній власності в 1/3 розмірі за кожним. Також просять визначити порядок користування квартирою.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_1 зявилися, надали пояснення, аналогічні вищенаведеним, підтримали уточнену позовну заяву від 06.10.2015 року пункт перший, просили задовольнити позов в частині визначення частки у спільній сумісній власності, посилаючись на законність своїх позовних вимог та обґрунтованість, у зв'язку з наданням відповідних доказів. Зустрічні позовні вимоги в частині визначення частки у спільній сумісній власності визнали. Після перерви через канцелярію суду надійшла заява позивача та її представника про слухання справи у їх відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги в частині визначення частки у спільній сумісній власності визнали. В судовому засіданні позивачами за зустрічним позовом (відповідачами за первісним) ОСОБА_8 та ОСОБА_4 подано заяву про залишення зустрічного позову без розгляду в частині вимог до ОСОБА_2 про визначення порядку користування спірною квартирою та виділення їм в користування житлової кімнати №8 ,площею 20,0 кв.м та житлової кімнати №6 площею 12,4 кв.м та залишення у спільному користуванні співвласників кухні №7, коридору №1,ванної кімнати №3,вбиральні 2, вбудованої шафи №5. Після перерви через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з проханням слухати справу у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у спільній сумісній власності та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1ст.41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4ст.41 Конституції України).

Відповідно до ч.1ст.317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в частині вимог про визначення порядку користування квартирою та зобовязання вчинити дії залишено без розгляду (а.с. 79).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 лютого 2016 року зустрічну позовну заяву позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності, визначення порядку користування квартирою в частині вимог про визначення порядку користування квартирою та виділення їм в користування житлової кімнати №8 ,площею 20,0 кв.м та житлової кімнати №6 площею 12,4 кв.м та залишення у спільному користуванні співвласників кухні №7, коридору №1,ванної кімнати №3, вбиральні 2, вбудованої шафи №5 залишено без розгляду (а.с.102).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2000 року, реєстраційний №6-00-221219-Ш, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 мають на праві спільної сумісної власності кватиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (а.с.12).

Судом також встановлено, що згідно технічного паспорту спірна квартира загальною площею 68,6 кв.м. складається з трьох житлових кімнат площею: 9, кв.м.,12,4 кв.м. та 20,0 кв.м., кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,1 кв.м., коридору 11,7 кв.м., вбудованої шафи 0,6 кв.м, квартира обладнана балконом площею 10,0 кв.м. ( а.с.13-14).

У відповідності до вимог ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1ст. 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно до вимог до ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як зазначено в п.14Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20(із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач просила суд визначити її частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру з метою, щоб в подальшому вона мала можливість розпоряджатися своєю часткою.

Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2000 року, є позивач та відповідачі, при цьому вони володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних частках на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частка позивача та відповідачів у праві власності на вказану спірну квартиру складає у кожного по 1/3 частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 345, 355, 364, 368, 369, 372 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у спільній сумісній власності - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності задовольнити.

Визначити розмір частки за кожним із співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 68,6 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м.

Вважати, що ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири квартиру АДРЕСА_4.

Вважити, що ОСОБА_3 належить 1/3 частина квартири квартиру АДРЕСА_4.

Вважати, що ОСОБА_4 належить належить 1/3 частина квартири квартиру АДРЕСА_4

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4- припинити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.О. Шиянова