Справа № 299/418/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

за участю секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду від 22 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») подало апеляційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду від 22 липня 2016 року яким у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що строк позовної давності перервався, оскільки мав місце платіж від 22.01.2015 року у розмірі 31000 грн. Також посилається на те, що грошових кошів отриманих від реалізації предмета застави не вистачило для погашення боргу, а відтак за відповідачем рахується заборгованість

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 25.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №MKV0AU04527020, згідно якого остання отримала кредит в сумі 49928,40 грн. з кінцевим терміном повернення 22.06.2012 року (а.с.10-14).

Пунктом 7.3 Кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля ЗАЗ Daewoo Т13110.

Рішенням Виноградівського районного суду від 08.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKV0AU04527020 від 25.06.2007 року в розмірі 67773,98 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ЗАЗ, модель Daewoo Т13110, 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (а.с.36, 37).

Згідно наданого позивачем розрахунку, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по кредитному договору MKV0AU04527020 від 25.06.2007 року в розмірі 251521,45 грн. (а.с.5-9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до такого суд дійшов на підставі всебічно досліджених доказів, наявних в матеріалах справи на момент винесення оскаржуваного рішення.

Зокрема в кредитному договорі чітко встановлено остаточний термін повернення коштів - 22.07.2012 року, останній платіж відповідачем здійснено 05.07.2011 року, позивач звернувся з даним позовом лише у лютому 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності і відповідач ставив питання про застування строків давності (а.с.66-70).

При цьому не можуть бути взяті до уваги доводи апеляції щодо переривання строку позовної давності з посиланням на платіж від 22.01.2015 року в сумі 31000 грн.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З аналізу даної норми слідує, що переривання позовної давності (внаслідок часткового погашення боргу) може мати місце лише у разі боржником усвідомлено та добровільно сплачено певну суму на погашення частини заборгованості.

З виписки по рахунку ОСОБА_2 вбачається, що «платіж» від 22.01.2015 року в розмірі 31000 грн. на надійшов на погашення заборгованості внаслідок реалізації предмета застави (а.с.40-43).

Тобто даний «платіж» не вчинено безпосередньо боржником чи уповноваженою ним особою, дані кошти надійшли внаслідок примусової реалізації заставного майна, в порядку виконання судового рішення, а відтак це не свідчить про переривання строків позовної давності.

Стосовно доводів апеляції про те, що коштів від реалізації предмета застави не вистачило для погашення заборгованості, то судом першої інстанції констатовано даний факт та зазначено про існування заборгованості. Разом з тим, пропуск строків позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову незважаючи на його обґрунтованість та доведеність.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову через сплив позовної давності.

Зазначене є підставою для відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 308 ЦПК України, яка перевірена апеляційним судом з врахуванням приписів ст. 303 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді