Номер провадження: 22-ц/785/2320/16
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу Головного управління національної поліції в Одеській області, управління Державної казначейської служби у Березівському районі за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - голови ліквідаційної комісії Березівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області Білоконя О.А. про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями (діями) Березівського відділення поліції,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу Головного управління національної поліції в Одеській області, управління Державної казначейської служби у Березівському районі за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - голови ліквідаційної комісії Березівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області Білоконя О.А. про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями (діями) Березівського відділення поліції посилаючись на те, що він звертався із заявами про скоєння злочинів від 28.07.2015 року, 07.08.2015 року, 05.11.2015 року та 11.11.2015 року до Березівського ВП Комінтернівського відділення ГУНП в Одеській області (на той час Березівське РВ ГУМВС України в Одеській області). Заяви були внесенні до ЖЕО черговою частиною за №№ 3109, 3290, 4221 та по яким отримав відписки, що правоохоронні органи не вирішують питання щодо суддів про притягнення до адміністративної або іншої відповідальності за заявами чи скаргами громадян.

Позивач вважає, що було порушено його право на справедливий суд, так як впродовж тривалого часу працівники Березівського ВП не прийняли жодного процесуального рішення щодо захисту його інтересів, з огляду на вказане він зазнав моральних страждань та просив стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 січня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог..

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово звертався у 2015 році із заявами-скаргами до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області (Березівського ВП Комінтернівського ГУНП в Одеській області) про скоєння злочинів суддями Березівського районного суду Одеської області (а.с.3-5), про що листами-відповідями Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області йому було відмовлено у внесені відомостей до ЄРДР та направлено матеріали ЖЕО до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Звертаючись з позовом до суду про відшкодування шкоди ОСОБА_2 зазначив, що шкода спричинена йому внаслідок неправомірних дій (рішень) працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області (Березівського ВП Комінтернівського ГУНП в Одеській області), а саме: не внесено відомості до ЄРДР стосовно суддів Березівського районного суду Одеської області, згідно висновків про результати розгляду письмових звернень від 17.08.2015 року, 21.08.2015 року, 05.11.2015 року та 13.11.2015 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України (1996 року) передбачено: «Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб…». Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України). Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно пункту 1 частини першої статті 303 КПК України: «На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення…».

Таким чином, оскарження відмови слідчого, прокурора у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбачена нормами КПК України.

У судовому засіданні позивач зазначив, що він звертався до слідчих суддів щодо внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог КПК України. Так, по справі №494/1142/15-к відмовлено у внесені відомості до ЄРДР відносно судді Лебединського С.Й. Інші справи знаходяться на розгляді.

Таким чином, суд обгрунтовано вважав, що слідчим суддею прийнято відповідне рішення, тобто скаржником реалізовані свої права в передбачений законом спосіб та він фактично одразу ж звернувся до суду для відновлення свого порушеного права у рамках кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Відповідно до частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК - України) «шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок інших підстав, ніж передбачені частинами 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах».

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, згідно статті 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Крім того, відповідно до ст. 25 Закону України «Про міліцію» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина, обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на міліцію.

Таким чином, при можливому встановленні неправомірних дій, бездіяльності працівників Березівського РВ УМВС України в Одеській області (-Березівський ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області) суд вирішує питання про відповідальність цього органу перед позивачем за завдану моральну шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.

Відтак, обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду та між протиправними діями (бездіяльністю) і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Однак, суду під час розгляду справи не надано об'єктивних даних, що позивач має право на відшкодування шкоди з боку відповідачів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доповненнях до неї, вказані заяви фактично містять незгоду з процесуальними діями та рішенням слідчого Березівського ВП.

Водночас позивач вказав, що він зазнав моральних страждань саме з відписок працівниками поліції Березівського РВ, які не повинні були розглядати його звернення у відповідності до закону України «Про звернення громадян».

Правильною є позиція суду, що само по собі посилання на висновки службового розслідування за результатами звернень ОСОБА_2, які на думку позивача є незаконними, не може служити безспірною підставою для притягнення Березівського ВП до відповідальності та відшкодування моральної шкоди.

Правильним є позиція суду на недоцільне надання детальної відповіді на інші посилання у позовній заяві, оскільки Європейський суд з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

З урахуванням зазначених обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне визначення судом спірних правовідносин, порушення судом його прав, визначених ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України, аналіз конституційних норм щодо суб'єктного складу відповідачів, неправильну оцінку судом доказів заподіяної шкоди як на підстави для скасування оскаржуваного рішення суду є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими у судовому засіданні обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 січня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко