Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1992/15-ц

Номер провадження: 2/511/18/16

17 лютого 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільу справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання заповіту, складеного 26 грудня 2014 року ОСОБА_7 нікчемним.

Свої вимог мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка - ОСОБА_7, яка на момент смерті одружена не була, дітей не мала. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_1. Звернувшись своєчасно до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті тітки дізналася, що все своє майно, вона заповідала ОСОБА_3 Заповіт посвідчений секретарем Понятіської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, вважає, що заповіт складений з порушенням вимог закону, а саме щодо його форми та посвідчення, просила задовольнити її позовні вимоги та визнати заповіт нікчемним.

В подальшому позивач надала суду уточнені позовні вимоги, згідно яких зазначала, що другою підставою для визнання вказаного заповіту нікчемним є ще й той факт, що секретар сільради, не будучи уповноваженою особою (т.я. відсутнє рішення щодо його повноважень), не мала права посвідчувати вказаний заповіт (а.с. 65-68).

Ухвалою суду від 17.02.2016 року уточнені позовні вимоги позивача щодо посвідчення заповіту особою, яка не була уповноважена виконкомом сільської ради та сільською радою вчиняти дії, пов'язані з посвідченням заповіту були залишені без розгляду на підставі клопотання представника позивача.

Тобто судом розглядається вказана цивільна справа в межах первісного позову.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Вважав, що заповіт повинен бути визнаний нікчемним, оскільки ОСОБА_8, будучи зареєстрованою та мешкаючи в м. Роздільна, склала заповіт у Понятівської сільської ради, тобто не будучи членом громади вказаної сільради. Зазначав, що місто Роздільна не відноситься до територіальної громади Понятівської сільської ради, а є окремою адміністративно-територіальною одиницею, де працює один державний та чотири приватних нотаріуси, а тому вчинення секретарем сільради нотаріальної дії стосовно особи, яка не проживає на вказаній території, є перевищенням органом місцевого самоврядування повноважень, визначених Конституцією України, Закону України «Про місцеве самоврядування». Вказував, що нотаріальна діяльність здійснюється за територіальним принципом, що ґрунтується на визначенні нотаріального округу, яким є територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце, а повноваження виконавчих комітетів сільських рад обмежується територією відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

З посиланням на норми законів: ст. 55, 124, 140 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 13-1, 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 1233, 1234, 1247, 1248, 1251, 1252, 1257, 1216, 1217, 1266, 1268, 1270 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Постановами Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. та від 30.05.2008р., п. 2.18. Порядку вчинення нотаріальних дій, просив визнати заповіт нікчемним, оскільки спадкодавець не була членом зазначеної громади та сільрада таким чином перевищила свої повноваження щодо посвідчення вказаного заповіту.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що секретар сільської ради діяла у відповідності до вимог Закону, вона перевірила особу та дієздатність останньої на підставі паспорта, в розмові з заповідачем ознайомилась з бажанням заповісти все своє майно ОСОБА_3, роз'яснила зміст ст.ст. 1233, 1247, 1253, 1254, 1307 ЦК України. Переконавшись у вільному виборі заповідача щодо умов заповіту, і відповідність їх змісту проекту заповіту, секретар прочитала заповіт вголос, роз'яснила його зміст, після чого заповіт прочитала вголос сама ОСОБА_7 і особисто підписала. За ч.2 ст. 1257 ЦК України суд визнає заповіт нікчемним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Проте доказів цього факту позивачем не надано. Просив в задоволенні позову відмовити т.я. порушень секретарем сільради при посвідченні заповіту не було, підстав для відмови здійснити вказані дії у неї були відсутні, а будь-яким Законом не передбачено такої підстави для визнання заповіту нікчемним.

Представник Понятівської сільської ради ОСОБА_9 позов не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_3 довгий час доглядала за ОСОБА_7 Останній був роз'яснений зміст статей Цивільного кодексу України, які регламентують складання та виконання заповіту. Текст заповіту, який був складений секретарем виконкому на прохання заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів(шляхом комп'ютерного набору) вона перечитала вголос і підписала, сказала, що сама текст не зможе написати. Вважала, що вона нічого не порушувала, просила в задоволенні позову відмовити.

Заперечуючи проти позову, Понятівська сільрада надіслала письмові пояснення, згідно до яких повідомили, що ОСОБА_7 являлась уроженкою с.Понятівка, Роздільнянського району Одеської області, деякий час там проживала у своєї рідної сестри - ОСОБА_6 В останній раз, при перебуванні у своєї сестри, ОСОБА_7, звернулася до секретаря виконкому ОСОБА_9 з проханням оформити заповіт на ОСОБА_3, секретар посвідчила заповіт законним чином (а.с. 97-100).

ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що покійна ОСОБА_7 була її рідною сестрою. Остання, перебуваючи у неї в гостях в с. Понятівка та погано себе почуваючи, вирішила скласти заповіт на ім'я ОСОБА_3, яка їй допомагала та доглядала її, сплачувала за неї комунальні послуги, покупала ліки тощо. Вказувала, що ОСОБА_7 пропонувала всім родичам доглянути її та таким чином отримати спадщину, але всі родичі,у тому числі і вона, відмовилися. Зазначала, що дійсно її покійна сестра бажала залишити все своє майно ОСОБА_3, для чого 26.12.2014р. пішла до сільради, де склала заповіт.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, вважав за необхідне позов його сестри ОСОБА_1 задовольнити т.я. остання має право на отримання вказаного майна після смерті тітки - ОСОБА_10, оскільки таким чином отримує частку від спадкового майна їх батька. Крім того вказував, що після смерті у 1993р. його батька, який був рідним братом померлої ОСОБА_8, він та його сестра ОСОБА_1 з рідними тітками - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не спілкувалися, оскільки останні фактично позбавили їх права на спадщину після смерті їх батька. Повідомив, що він особисто із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори не звертався та на неї не претендує. Зазначав, що йому нічого не відомо, що його покійна тітка ОСОБА_7 (будучи одинокою) зверталася до всіх родичів з проханням доглянути її та за це оформити спадщину, але всі родичі їй відмовили.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення всіх сторін, суд вважає, що підстави для визнання заповіту від 26.12.2014 року, складеного ОСОБА_7 та посвідченого Секретарем виконкому Понятівської сільської ради нікчемним - відсутні, тому в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с.24). На момент смерті ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 24зв-26). Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна.

Всіма учасниками провадження в судовому засіданні підтверджено той факт, що покійна ОСОБА_7 була рідною тіткою позивача ОСОБА_1 та покійна на момент смерті одружена не була, дітей не мала, що у відповідності до ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає доказуванню.

26.12.2014 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3.

Даний заповіт було посвідчено ОСОБА_9, секретарем Виконавчого комітету Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за N 7 (а.с. 28).

Судом, за клопотанням позивача, було витребувано з нотаріальної контори належним чином посвідчену спадкову справу N 21/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 23-31).

З матеріалів вищевказаної спадкової справи убачається, що ОСОБА_3 05 лютого 2015 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 23зв.).

Окрім того, 17.06.2015р. до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 (а.с.29.) та з аналогічною заявою до нотконтори 27.06.2015р. звернулася ОСОБА_6 (а.с.30).

Відповідно до листа нотаріуса № 604/02-14 від 17.06.2015 року нотаріусом позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що до Роздільнянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, звернулася ОСОБА_3 та рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання заповіту недійсним.(а.с.11, 29зв).

Аналогічного змісту лист нотаріуса за № 629/02-14 від 27.06.2015р. був надісланий на ім'я ОСОБА_6 та також рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання заповіту недійсним (а.с. 30зв.).

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 є пенсіонеркою та інвалідом 2-ї групи по життєво. (а.с.62).

Згідно листа Роздільнянської міської ради на території м. Роздільна здійснюють діяльність приватні нотаріуси: Патраманська Л.М., Курако К.Л., Іванова А.Й., Фішер Б.І., також на території міста в наявності Роздільнянська районна державна нотаріальна контора.(а.с.64).

За змістом ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1257 цього ж Кодексу заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом або іншою посадовою, службовою особою, визначеною у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування на яких вчинення такої дії покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради (положення ст. 1251 ЦК України).

Стаття 203 ЦК визначає загальні вимоги чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На час посвідчення, вимоги щодо процедури нотаріального посвідчення правочинів посадовою особою органу місцевого самоврядування визначалися Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженими Наказом МЮ України 11.11.2011р за № 3306/05, зареєстрованим 14.11.2011 р. за № 1298/20036.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з ст. 56 Закону «Про нотаріт» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема щодо посвідчення заповітів (крім секретних).

Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядок) та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року за № 256/466.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат", згідно якої вказані особи мають право в тому числі і посвідчувати заповіти крім секретних.

Відповідно до ст. 41 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93, 103 Закону України «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

Таким чином вказаним Законом та Порядком передбачено перелік нотаріальних дій, які забороняється вчиняти посадовим особам органів місцевого самоврядування. Серед цього переліку відсутня будь-яка заборона щодо посвідчення заповіту члену іншої територіальної громади.

Такі ж роз'яснення містить і п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а саме, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК (недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом - нікчемний правочин) визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд України в п.4 Постанові Пленуму від 06 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Суд вважає, що нотаріальний порядок посвідчення угод - це система послідовних дій нотаріуса (інших осіб, зазначених у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України), урегульованих нормами Закону України "Про нотаріат", Положеннями, тощо, направлених на захист прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, з метою надання цим угодам юридичної вірогідності. Порушення форми та порядку посвідчення заповітів являють собою неврахування будь-яких імперативних вимог закону, підзаконних актів щодо складання заповіту (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання, дати та місця народження заповідача тощо).

Системний аналіз вказаних вимог законів дає суду право зробити висновок, що громадянин України має право звернутися до будь-якого нотаріуса чи посадової, службової особи органу місцевого самоврядування. Це право громадянина, яке може бути обумовлене тими чи іншими обставинами або причинами. Для дійсності заповіту важливим є волевиявлення особи на складання заповіту і посвідчення такого нотаріусом в межах закріпленого за ним територіального нотаріального округу чи посвідчення секретарем виконавчого комітету на території сільської ради, де його обрано.

Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії та місця посвідчення заповіту не забороняють посвідчувати заповіт заповідачу за його бажанням в системі органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат» з метою надання їм юридичної вірогідності (ст.ст.1,47 Закону України «Про нотаріат»).

Встановлено, що на момент складання та посвідчення заповіту були відсутні обставини, які б у сенсі положень статей 9,55,60,65,66,70-73,85,93,103 Закону України «Про нотаріат» слугували б винятком із визначеного статтею 41 цього Закону права вчиняти нотаріальні дії будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування. Не мав заповіт і ознак секретності, який би відповідно до вимог статті 1249 ЦК України підлягав би посвідченню нотаріусом.

Таким чином, судом встановлено, що також не заперечувалося сторонами, що заповіт складений дієздатною особою; волевиявлення спадкодавця було вільним та відповідало її внутрішній волі; правочин вчинений у письмовій формі у приміщенні сільради із зазначенням місця та часу його складення; особисто підписаний заповідачем; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин посвідчений секретарем виконавчого комітету сільради, тобто уповноваженою особою та зареєстрований в реєстрі.

Крім того, судом встановлено, що розглядаючи спір про визнання заповіту нікчемним, оскільки спадкодавець повинна була складати заповіт тільки по місцю свого проживання тобто у м. Роздільна, та вона не була членом громади Понятівської сільради та сільрада таким чином перевищила свої повноваження щодо посвідчення вказаного заповіту з посиланнями на Закон України «Про місцеве самоврядування», ст. 55, 124, 140 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та аналогію закону, є необгрунтованими.

Таким чином, суд вважає, що судом не встановлено будь-які порушення закону щодо форми та порядку посвідчення оспорюванного заповіту, які б підтвердили доводи позивача про те, що такі порушення мали місце, а також, що комплекс цих порушень давав суду підстави для встановлення нікчемності оспорюваного заповіту.

Тому на підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,61, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 1251, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Іванова