Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Шаповалової С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в інтересах малолітнього ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,до ОСОБА_2,третя особа Запорізька місцева прокуратура № 1,про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 р.Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1,звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що відповідачка ОСОБА_2 є матір*ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

З 16.12.2015 року малолітній ОСОБА_1 знаходився у дитячій лікарні № 1 Запорізької міської ради. Дитина поступила з пологового будинку № 3 разом із матір*ю ОСОБА_2 та її сестрою ОСОБА_3 У листі дитячої лікарні № 1 зазначено, що його мати страждає на захворювання хворобу Дауна, на продуктивний контакт не доступна, не орієнтована у своїх висловлюваннях, не має навичок у вихованні та догляді за дитиною, про що проінформовано позивача.

Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було встановлено, що ОСОБА_3 опікується хворою сестрою ОСОБА_2, написала заяву на поміщення дитини без неї, надала згоду на реєстрацію дитини. Рідна сестра відповідачки планувала встановити опіку над малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, але згодом відмовилась в зв*язку із скрутним матеріальним становищем своєї родини.

За клопотанням відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 05.01.2016 року малолітнього ОСОБА_1 було переведено до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на тимчасове утримання.

За час перебування малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», дитину ніхто з батьків та родичів не відвідував, станом здоров*я, умовами утримання, виховання чи потребами дитини ніхто не цікавився.

Відповідачка від виконання батьківських обов*язків щодо виховання, утримання, навчання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ухиляється, крім того, відповідно до довідки МСЕК № 188135 має ІІ безстрокову групу інвалідності з дитинства, непрацездатна, в силу свого захворювання не може виховувати дитину та доглядати за нею.

Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.164,165 СК України просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила,що малолітній ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 з народження позбавлений батьківського піклування, постійно знаходиться у державних закладах де йому надають допомогу та піклуються про нього. ОСОБА_2 є матір*ю одиначкою. З народження дитини не відвідувала сина, намірів забирати і виховувати малолітнього ОСОБА_1 відповідачка не має, з заявою про повернення їй дитини відповідачка не зверталася. Відповідачка має ІІ безстрокову групу інвалідності з дитинства, непрацездатна, хоча вона і знає що в неї є дитина, однак не розуміє, як піклуватися про неї. За весь час коли дитина була у державних закладах ОСОБА_2 бажання забрати дитину не проявляла.

Батька у дитини не має, а тітка ОСОБА_3 хоча і висловлювала бажання встановити опіку над малолітнім, однак згодом відмовилась в зв*язку із скрутним матеріальним становищем своєї родини.

Просить суд позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки це відповідатиме інтересам дитини.

Прокурор позов підтримав, оскільки відповідачка не виконує обов*язків щодо виховання утримання та розвитку дитини, позбавлення відповідача батьківських прав повністю відповідатиме інтересам дитини.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі, пояснила, що вона хоча і розуміє, що в неї є дитина, однак не може виховувати та доглядати за дитиною. Батька у дитини не має, де він знаходиться невідомо. Інші родичі не бажають встановити опіку над її сином. Намірів забрати дитину з КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» не має.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторін,оцінивши у сукупності надані письмові докази , суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що ОСОБА_2 є матір*ю ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, батько записаний в свідоцтві відповідно до ст. 135 СК України-зі слів матері.

Відповідно до листа Дітячої лікарні № 1 Запорізької міської ради від 21.12.2015 року № 01-14/639, з 16.12.2015 року в Дітячій лікарні № 1 знаходилася дитина ОСОБА_1. Дитина поступила з пологового будинку № 3 разом із матір*ю ОСОБА_2 та її сестрою ОСОБА_3 У листі дитячої лікарні № 1 зазначено, що ОСОБА_2 страждає на захворювання хворобу Дауна, на продуктивний контакт не доступна, не орієнтована у своїх висловлюваннях, не має навичок у вихованні та догляді за дитиною, не вміє читати та не знає цифр. ОСОБА_3 як опікун ОСОБА_2 написала заяву про поміщення дитини в лікарню без матері. Вказані обставини були повідомлені Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району.

За клопотанням відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 05.01.2016 року малолітнього ОСОБА_1 було переведено до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на тимчасове утримання.

Своїм листом КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» повідомила, що за час перебування малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в установі, дитину ніхто з батьків та родичів не відвідував, станом здоров*я, умовами утримання, виховання чи потребами дитини ніхто не цікавився.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні суд встановив, що ОСОБА_2 виконувати обов*язки щодо утримання, виховання дитини намірів не має, про що свідчить її заява в якій вона просить позбавити її батьківських прав відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачка проживає окремо від дитини. Дитина змалку перебуває у різних державних закладах, де йому надається допомога.Крім того, ОСОБА_2 в силу свого захворювання не бажає та не може виконувати обов*язків щодо виховання дитини.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування від 09.08.2016 р.,малолітній ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко»,за час перебування в якому, ОСОБА_1 ніхто не відвідував, станом здоров*я, умовами утримання, вихованням чи потребами не цікавився. Крім того, ОСОБА_2 за допомогою рідної сестри ОСОБА_3 написала заяву що не заперечує щодо позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина.

Відповідно до п. 2-4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини,жорстоко з ним поводяться,є хронічними алкоголіками чи наркоманами.

Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання,підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування,медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З наданих доказів та пояснень сторін, суд встановив, що відповідач залишила ОСОБА_1 на піклування державних установ, не піклується про нього з часу народження.

Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як мати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1,не може та не бажає виконувати своїх обов*язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не може забезпечити необхідного харчування, медичного догляду,лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Фактично між дитиною та матір*ю не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби у матері,оскільки з раннього віку ОСОБА_1 перебуває у державних закладах де піклуються про нього та забезпечують всім необхідним.

Батька дитина не має, родичі встановити опіку над малолітнім ОСОБА_1 не бажають.

Відповідачка своєю заявою, підтвердила намір того, що вона не бажає займатися вихованням дитини, надавши згоду на позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того,органом опіки при наданні висновку встановлено,що відповідачка сина не відвідує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям, не має бажання забрати дитину із КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок «Сонечко», про що написала заяву, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов*язків відносно сина, про що свідчить її відмова від виховання дитини та піклування про нього,суд прийшов до висновку,що підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки знайшли своє підтвердження доказами і до неї необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд входить з того,що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, а тому відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, батьківських прав відносно сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, актовий запис про народження № 1418 від 17.12.2015 року.

Судовий збір в сумі 551 (п*ятсот п*ятдесят одна) грн. 20 коп. віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко