Справа № 401/4476/15-ц;
Провадження № 2/401/95/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2016 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя - Андріянов О.В.

За участю: секретаря - Суботніцької О.А.;

представника позивача: - ОСОБА_1;

відповідача: - ОСОБА_2;

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; уродженець м. Сєвєроуральська Свердловської області; мешкає: АДРЕСА_1; ін. номер: НОМЕР_1,

до

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; уродженця та мешканця: АДРЕСА_2,

про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними;

за зустрічною позовною заявою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; уродженця та мешканця: АДРЕСА_2,

до

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; уродженець м. Сєвєроуральська Свердловської області; мешкає: АДРЕСА_1; ін. номер: НОМЕР_1;

ІІІ-ті особи без самостійних вимог:

Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області; 25022, м. Кіровоград, вул. Дворцова, б. 28,

Реєстраційна служба Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області; 27502, м. Світловодськ Кіровоградської області, вул. Павлівська, 13-А,

про знесення самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, за первісною позовною заявою звернувся до суду із позовом про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними.

Просить суд визнати недійсними Державний акт серії НОМЕР_2 про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1000 га., виданого 19.12.2011 р. на ім'я ОСОБА_2 та Державний акт серії НОМЕР_3 про право власності на земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою, площею 0,0015 га., виданого 14.12.2011 р. на ім'я ОСОБА_2

Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що з ним, у відповідності до ст. 198 ЗК України, не були узгоджені межі земельних ділянок.

Відповідач подав зустрічну позовну заяву про знесення самочинного будівництва, фундаменту з площадкою та металевим навісом, які відповідач за зустрічним позовом побудував на території свого домоволодіння, без відповідних дозволів на будівництво, з підстав, передбачених ч. 2 та ч. 3, ст. 152 ЗК України; ч. 2, ст. 386 та ст. 391 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений первісний позов, зустрічні позовні вимоги не визнав.

Відповідач позовні вимоги за первісним позовом не визнав, заявлені ним позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, ОСОБА_1, надав пояснення, відповідно до яких відповідачем, під час приватизації земельної ділянки, із позивачем не були погоджені межі, а тому вважає, що приватизацію відповідачем земельних ділянок було проведене із порушенням чинного законодавства, що потягло порушення цивільних прав позивача, так як частина земельної ділянки, яка належить позивачу, перейшла до відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що ним були подані всі необхідні для приватизації документи інженеру-землевпоряднику, який повинен був займатися в тому числі і узгодженнями меж. Позивач за первісним позовом побудував фундамент площадки для автомобіля впритул до межі з його земельною ділянкою. Під час приватизації межі не переносилися, межа є сталою з 1970-х років. Про те, що така межа вже склалася, також відображено в акті комісії, яким були узгоджені межі. Розмір земельної ділянки залишився таким же. Позивачу за первісним позовом було відомо про приватизацію ним земельної ділянки.

Представник відповідача, ОСОБА_3, у судовому засіданні пояснила, що позивачем не надано суду правовстановлюючих на земельну ділянку позивача за первісним позовом документів, а тому він не має права звертатися із позовом про уявне порушення неіснуючого у нього права. Дочка позивача відмовилася підписувати технічну документацію на земельну ділянку, а тому відповідач звернувся до органу місцевого самоврядування щодо визначення меж земельної ділянки в натурі. Просить застосувати строки позовної давності.

Представник ІІІ-ї особи, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про відсутність звернення позивача за первісним позовом за дозволом на будівництво в'їзду у подвір'я.

Представник ІІІ-ї особи, реєстраційної служби, у судове засідання не з'явися, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні були допитані свідки:

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що домоволодіння по АДРЕСА_1 раніше належало її бабусі та її батькам. В одній частині мешкали батьки, а в іншій - бабуся. Батьки свідка продали належну їм частину ОСОБА_12, а ОСОБА_12 продали ОСОБА_4. На даний час в частині хати, де мешкала бабуся, мешкає ОСОБА_2 - рідний брат свідка.

Межі, площа земельних ділянок та їх конфігурація ніколи не змінювалися, з часу продажу частини будинку ОСОБА_12.

В 2011 році ОСОБА_4 відмовив в узгодженні меж ОСОБА_2, з метою приватизації останнім земельної ділянки та свідок була присутня при цій розмові.

ОСОБА_4 не проживає в належному йому домоволодінні та фактично там мешкають молоді: дочка із зятем.

ОСОБА_4 був побудований без погодження фундамент, впритул до забору із ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він працює інженером-землевпорядником та складав технічну документацію на земельну ділянку ОСОБА_2, під час її приватизації. Сусіди ОСОБА_2 не погоджували йому межі. Так як земельна ділянка мала категорію - землі запасу, а сусіди не погоджували межу, була створена органом місцевого самоврядування комісія, якою ці межі були визначені, відповідно до складеного акту, на підставі якого складено технічну документацію.

Свідок ОСОБА_8, дочка позивача за первісним позовом, у судовому засіданні пояснила, що восени 2015 р., з метою облаштування заїзду для машини у двір, так як рівень двору нижчий за рівень вулиці, був здійснений насип з облаштуванням майданчику для транспортного засобу із металевим навісом. Вказане не сподобалося ОСОБА_2, сусіду, та останній повідомив, що вони порушують його права, як власника суміжної земельної ділянки. В той час вони дізналися про проведену без їх згоди приватизацію. Позивач за первісним позовом мешкає більш ніж 5 років в іншій місцевості, в Полтавській області, здійснює догляд за матір'ю похилого віку.

Побудований заїзд у двір їх домоволодіння не заважає ОСОБА_2 у користуванні належною йому земельною ділянкою, так як цей в'їзд побудований паралельно паркану ОСОБА_2, на даху зроблений відлив, що запобігає затіканню опадів на його земельну ділянку. Побудований майданчик із навісом не перешкоджає обслуговуванню ОСОБА_2 належного йому паркану.

Паркан, що розмежовує земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 побудований давно. Конфігурація земельних ділянок не змінювалася та є незмінною.

Вважає, що приватизацією земельної ділянки ОСОБА_2 порушені їх цивільні права на володіння земельною ділянкою у більшому розмірі, ніж той розмір, який є на даний час.

Житло належить батьку, а щодо наявності права власності чи права володіння земельною ділянкою у батька, свідку невідомо.

ОСОБА_9, зять позивача за первісним позовом, пояснив у судовому засіданні про те, що проживає у домоволодінні, яке належить тестю, з 2010 р. та йому відомо, що весь час між сім'ями ОСОБА_4 і ОСОБА_2 були спори про межі земельних ділянок. В жовтні 2015 р. стало відомо про приватизацію сусідом ОСОБА_2 земельної ділянки. Дізнався він в той час, коли будував заїзд до двору.

Заїзд ним побудований на земельній ділянці, яка розташована в межах домоволодіння ОСОБА_4, а також був споруджений навіс.

Побудований заїзд із навісом не перешкоджає ОСОБА_2 користуватися належною йому земельною ділянкою. Навіс облаштований відливом, що запобігає затіканню атмосферних опадів на земельну ділянку ОСОБА_2

Заїзд побудований без дозволу відділу архітектури.

Межі, площа та конфігурація земельних ділянок, з часу як він там став жити, 2010 р., не змінювалися.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з нею ОСОБА_2 не були погоджені межі земельної ділянки під час приватизації.

В судовому засіданні були дослідженні письмові докази, копії документів та фотографії заїзду, розташованого на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_4:

- свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_3, яке належить ОСОБА_4;

- технічного паспорту на домоволодіння, яке належить ОСОБА_4:

- свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_3, яке належить ОСОБА_4;

- технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану на території домоволодіння АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_2;

- Державних актів про право власності на земельні ділянки, видані на ім'я ОСОБА_2;

- акту роботи комісії по розгляду заяви ОСОБА_2 щодо встановлення меж земельних ділянок від 22.07.2011 р.;

- повідомлення ІІІ-ї особи про проведення перевірки заяви ОСОБА_2 щодо самочинного будівництва ОСОБА_4 бетонного фундаменту та навісу;

- витягу з рішень Світловодської міської ради №№ 309, 310 від 27.09.2011 р. про передачу у власність ОСОБА_2 земельних ділянок по АДРЕСА_2;

- довідка Світловодської КМБТІ щодо відсутності в архівних матеріалах відомостей про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3;

- технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3, який належить ОСОБА_4;

- фотознімки заїзду та навісу, що облаштований відливом;

- архівна довідка Державного архіву Кіровоградської області щодо відсутності відомостей про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_3.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом, ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_3. Правовстановлюючих документів щодо власності на земельну ділянку за вказаною адресою або правомірного користування цією земельною ділянкою у нього немає. Суду позивачем та його представником не було надано доказів, які підтверджують право позивача за первісним позовом на володіння або користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Згідно п. «б», ч. 2, ст. 198 ЗК України, під час здійснення кадастрової зйомки, передбачено узгодження меж земельних ділянок із власниками або землекористувачами, яким ОСОБА_4 не являється.

Ст. ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагенства України № 376 від 18.05.2010 р., не передбачають під час складання проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, отримання згоди меж земельних ділянок із суміжними власниками або землекористувачами.

В судовому засіданні з достовірністю було встановлено та підтверджено показами свідків, в тому числі родичів самого позивача за первісним позовом, що після приватизації земельної ділянки площа, конфігурація та межі суміжних земельних ділянок, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та б. АДРЕСА_3, не змінилися.

Межі земельної ділянки визначалися актом комісії органу місцевого самоврядування, згідно ст. 158 ЗК України, від 22.07.2011 р., та ці межі були сформовані до набуття відповідачем права власності на домоволодіння, за фактичним використанням земельних ділянок, що узгоджується з ч. 2, ст. 107 ЗК України.

Таким чином, судом не було встановлено порушення цивільних прав ОСОБА_4 тим, що визначення меж земельної ділянки, під час її приватизації ОСОБА_2, відбулося без узгодження з позивачем за первісним позовом меж цієї земельної ділянки та це не потягло для позивача яких-небудь негативних наслідків.

Як підставу заявленого відповідачем зустрічного позову, відповідач заявляє про право вимоги відповідно до ч. 2, ст. 386, ст. 391 ЦК України та ч. 2, 3, ст. 152 ЗК України.

Частиною 2, ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 та ч. 3, ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В судовому засіданні не було встановлено, що саме відповідач за зустрічним позовом здійснив самочинне будівництво, без отримання відповідних дозволів, на земельній ділянці, яка йому не належить та не була виділена у користування, що розташована в межах території належного йому домоволодіння.

В судовому засіданні було встановлено, що будівництво заїзду у двір із металевим навісом було здійснено в 2015 р. зятем та дочкою відповідача за зустрічним позовом.

Сам відповідач за зустрічним позовом більш ніж 5 років мешкає в іншій місцевості.

Як слідує із наданих пояснень, заїзд у двір відповідача за зустрічним позовом, що накритий залізним навісом, обладнаний відливом з метою запобігання стіканню на суміжну територію атмосферних опадів.

Вказане самочинне будівництво на суміжній земельній ділянці не обмежує та не позбавляє прав ОСОБА_2 користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому у нього відсутнє право вимагати звільнення чужої, не належної ОСОБА_2 земельної ділянки, шляхом демонтажу самочинного будівництва, яке було здійснено без належного дозволу.

У відповідності до ст. 376 ЦК України право вимоги звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва має лише власник земельної ділянки, яким ОСОБА_2, по відношенню до земельної ділянки, на якій було здійснене самочинне будівництво, не являється.

Застосування строків позовної давності, відповідно до ст. 256 ЦК України, можливе лише при порушенні цивільних прав або інтересу, за захистом яких особа звертається до суду. Так як у судовому засіданні не було встановлено порушення чиїх- небудь цивільних прав або інтересів, строки позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами по справі, застосовуватися не можуть.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, що підтверджуються належними та допустимими доказами, у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами повинно бути відмовлено.

Судові витрати по справі повинно бути покладено на сторони.

Керуючись ст. ст.: 10, 11, 27, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними та позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі покласти на сторони.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 10 днів.

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Андріянов