АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3 його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак Світлана Олександрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 в квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2006 році ФГ «Колос» виділено йому земельну ділянку для будівництва житлового будинку та вказав на місцевості де знаходиться земельна ділянка. На зазначеній земельній ділянці у 2006 році він розпочав будівництво житлового будинку, а у 2007 році він отримав державний акт серії НОМЕР_1, згідно якого встановлено, що земельна ділянка площею 0,5159 га дійсно розташована на території Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, однак призначена для ведення особистого селянського господарства. Зазначав, що у вересні 2015 року він дізнався від відповідача, що будинок побудовано на чужій

№22-ц/794/1033/16 Головуючий у 1 інстанції: Круглюк В.Г.

Категорія:20 Доповідач: Литвинюк І.М.

земельній ділянці, а саме, на земельній ділянці ОСОБА_9, яка на підставі договору купівлі - продажу належить сину відповідача - ОСОБА_6.

Зазначав, що під час вчинення правочину нотаріусу не було відомо про те, що на момент укладення договору відповідач діяв в якості представника, факт знаходження на земельній ділянці забудови, скрито від нотаріуса сам факт наявності спору.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5132, яка розташована в с. Опришени Глибоцького району Чернівецької області, укладений 31 грудня 2013 року між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_9, та ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_6, та просив стягнути судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що відповідач ОСОБА_3, укладаючи договір купівлі-продажу, будучи повіреним за договором доручення при укладанні оспорюваного договору, не діяв в інтересах свого довірителя, а діяв в особистих цілях. Також зазначає, що під час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки нотаріусу не були надані відомості про наявність будинку незавершеного будівництва та прихований факт наявності спору щодо даної земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу, тому відсутні правові підстави для визнання даного договору недійсним. Також належними доказами не доведено умислу представників вчинити правочин всупереч інтересам довірителів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 31 грудня 2013 року між ОСОБА_9, від імені якого діє ОСОБА_3, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавець передав у власність покупцю земельну ділянку площею 0,5132 га., що розташована в с. Опришени Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_2. Вказаний договір підписано відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які діяли при його укладенні на підставі довіреностей.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення.

Отже, визнання договору, вчиненого під впливом обману, недійсним може мати місце лише тоді, коли одну сторону правочину умисно ввела в оману інша сторона правочину та при наявності обставин, передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК України.

Проте, ОСОБА_5 не був учасником спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, в рішенні суду першої інстанції вірно зазначено, що положення ст. 230 ЦК України може бути застосовано лише у разі, коли вимогу при визнання договору недійсним з підстав вчинення його під впливом обману заявляє сторона спірного правочину, а тому спірний договір на підставі положень цієї норми закону не може бути визнаний недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на положення ст. 232 ЦК України та встановлені судами обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів, що договір купівлі-продажу від 31 грудня 2013 року укладено уповноваженими особами внаслідок зловмисної домовленості між ними. ОСОБА_9, в інтересах якого за дорученням діяв ОСОБА_3, будучи належним власником набутого майна, а саме, земельної ділянки площею 0,5132 га., що розташована в с. Опришени Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_2, мав всі підстави для розпорядження нею та вчинив договір відчуження спірного майна ОСОБА_6.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірним правочином порушено права та законні інтереси позивача з підстав, визначених у ст. 230 ЦК України (вчинення правочину під впливом обману) та у ст. 232 ЦК України (вчинення правочину в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною), оскільки він не був стороною вказаного договору та не надав доказів порушення вказаним правочином його цивільних прав.

Висновки суду є такими, що відповідають наданим сторонами доказам та нормам матеріального права.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права спростовується нормами матеріального права та обставинами, встановленими судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: