УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"06" вересня 2016 р.суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ОСОБА_2 ворота» ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовом до відповідачів із вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

05.09.2016 року справа надійшла у провадження судді, про що свідчить запис у контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Звертаючись до суду позивач обґрунтовує зроблений ним вибір підсудності застосуванням до виниклих між сторонами правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів».

З цим погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, відповідачами по справі є юридичні особи ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ОСОБА_2 ворота»

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Частиною 5 ст.110 ЦПК України також встановлено альтернативну підсудність та визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та договором іпотеки.

Сторонами оспорюваного договору є юридичні особи, а зміст договору стосується їх взаємних прав та обовязків.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-5116цс15, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

З позову вбачається, що відповідачі знаходяться за своїм місцем розташуванням у Шевченковському районі м. Харкова та у м. Києві.

Тобто, дана цивільна справа не підсудна Київському районному суду м. Харкова, а підсудна судам, в межах територіальної підсудності, яких розташовані відповідачі по справі, за вибором позивача.

Згідно ст.115 ЦПК України, якщо суддя вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Згідно ст.121 ч. 3 п.4 ЦПК України заява повертається у випадках коли справа не підсудна суду.

Разом з тим, суд роз'яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.109, 115, 121 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ОСОБА_2 ворота» ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Якуша