АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 666/2661/13-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22-ц/791/266/16 Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «24» лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила та остаточно просила: визнати недобудований житловий будинок №66 по вул. Щорса у м. Херсоні спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5; визнати за нею право власності на ? частини недобудованого житлового будинку; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовувала тим, що 05 квітня 1997 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб. Під час шлюбу сторони придбали у власність недобудований житловий будинок №66 по вул. Щорса у м. Херсоні, право власності на який було оформлено за відповідачем. За час спільного проживання сторони його практично добудували. Проте позивач не може здати цей будинок в експлуатацію, оскільки її не визнано його співвласником, а відповідач ухиляється від здачі будинку в експлуатацію.

15 листопада 2001 року шлюб між ними розірвано, при цьому між сторонами існувала домовленість про те, що у разі потреби вони добровільно поділять спільне сумісне майно, однак в даний момент відповідач не визнає за позивачем права на частку в спільному сумісному майні.

Ухвалою суду від 24 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_6 її позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на ? частину недобудованого житлового будинку залишені без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2015 року позов задоволено, визнано недобудований житловий будинок за адресою: м. Херсон, вул. Щорса, 66 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 344,70грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5 000грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В письмових запереченнях адвокат ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду, просить скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Рішення місцевого суду переглядається в апеляційному порядку вдруге.

Заслухавши доповідача, позивача та її представника ОСОБА_7, відповідача та його представника ОСОБА_8, свідків, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що з 05 квітня 1997 року по 15 листопада 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі /т.1, а.с.6-7/.

За договором купівлі-продажу від 05 серпня 1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованим в реєстрі за №1286, ОСОБА_5 придбав недобудований житловий будинок №66 по вул. Щорса у м. Херсоні готовністю 65%. Згідно п.2 зазначеного договору цей житловий будинок належить продавцю ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.1982 року, а також рішення Антонівської селищної ради народних депутатів №9/2 від 03.02.1987 року. Покупець ОСОБА_5 зобовязаний закінчити будівництво та здати в експлуатацію житловий будинок до 04.08.2000 року, згідно рішення №106 Антонівської селищної ради народних депутатів від 04.08.1999 року /т.1, а.с.9/. На час розгляду справи відповідач будинок не добудував та не здав його в експлуатацію.

Відповідно до довідки Херсонського ДБТІ станом на 02 липня 2012 року згідно з технічною документацією вказаний будинок має готовність 83% /т.1, а.с.8,26/.

Згідно рішення Антонівської селищної ради народних депутатів №9/2 від 03.02.1987 року попередньому власнику будинку №66 по вул. Щорса у м. Херсоні ОСОБА_10 надано дозвіл на будівництво одноповерхового житлового будинку розміром 10.96 х 8.96м жилою площею 54,31кв.м, з цокольним поверхом при умові переобладнання старого житлового будинку в літню кухню /т.2, а.с.56зв./.

Як зазначено у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №80 від 04.12.2014р., за даними інвентарної справи в період з 28.07.1999р. (дата купівлі-продажу домоволодіння) до 19.08.2002р., в т.ч. в листопаді 2001р. (дата розірвання шлюбу між сторонами), процент готовності житлового будинку №66 по вул. Щорса в м.Херсоні не змінювався і складав 65%, а саме: фундамент; цоколь, стіни, перегородки, міжповерхові перекриття, сходи, два підвали, на день обстеження процент будівельної готовності житлового будинку складає 84% /т.2, а.с. 10-11, 13/.

З пояснень відповідача при розгляді справи апеляційним судом вбачається, що після звернення позивача до суду з даним позовом ніякі будівельні роботи в будинку не проводилися.

Сторонами визнано, що на теперішній час будівництво будинку не закінчено і його не здано до експлуатації.

Відповідно до ст.22 КпШС України, який був чинним до 01.01.2004р., та ст.16 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин сторін, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки недобудований житловий будинок придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, то суд дійшов висновку, що цей будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України в постановах від 11.06.2012 р. № 6-66цс11, від 20.06.2012 р. №6-56цс12, від 15.05.2013 р. №6-37 цс13.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він не відповідає обставинам справи, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, поза увагою суду залишилася та обставина, що на день проведення експертизи (04.12.2014р.) процент готовності спірного житлового будинку склав 84%, тобто після розірвання шлюбу сторін збільшився на 19% (з 65%).

При цьому судом не встановлено, що таке збільшення ступеню готовності будинку відбулося за рахунок спільних коштів чи праці обох сторін.

Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сторонами визнано, що з 2003р. вони спільно не проживають: ОСОБА_6 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 у спірному будинку.

Позивач не довела, що після зазначеної дати вона і відповідач складали одну сімю в розумінні вищевказаних норм права. Відповідно, нею не доведено, що збільшення ступеню готовності спірного будинку відбулося за їх спільні з відповідачем кошти чи в результаті спільної праці, наслідком яких є створення спільної сумісної власності.

Натомість, з показань допитаних в ході апеляційного розгляду справи свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які узгоджуються з наданими відповідачем квитанціями на придбання будівельних матеріалів в 2011-2013р.р. /т.1, а.с. 61-72/, вбачається, що поліпшення будинку відбулося за рахунок коштів і особистої праці ОСОБА_5

Колегія суддів не приймає до уваги показання допитаної за ініціативою позивача свідка ОСОБА_13, оскільки їй невідомо, за чиї кошти виконувалися будівельні роботи у спірному будинку. Показання вказаного свідка щодо спільного проживання сторін у спірному будинку з 2003р. до уваги також не приймаються, оскільки суперечать визнаним сторонами обставинам щодо їх окремого проживання з 2003р. та щодо вселення у вказаний період в будинок лише відповідача.

Також колегія суддів не вважає достовірними і достатніми доказами на підтвердження позовних вимог надані позивачем накладні та чеки на придбання будівельних матеріалів /т.1, а.с. 122-126/, оскільки документи датовані незначним проміжком часу (липнем-жовтнем 2009р.), причому одна з накладних видана на імя іншої особи, яка не є стороною у справі /т.1, а.с. 122/. Обставин використання вказаних матеріалів в будівництві спірного будинку не встановлено.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає доведеною позивачем тієї обставини, що спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є житловий будинок ступенем готовності 65%, а не будинок в цілому, як помилково вважав суд.

Відповідно, рішення суду слід змінити, доповнивши вищенаведеним та посиланням на норми права (ст.22 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність»), які регулюють спірні правовідносини та які судом не застосовані.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача і його представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки остання вимогу про поділ майна подружжя, щодо якої згідно ч.2 ст.72 СК України встановлено строк позовної давності, не заявляє, а за змістом ч.ч. 1, 2 ст.20 СК України до заявленої позивачем вимоги про визнання майна спільним сумісним майном подружжя позовна давність не застосовується.

Також безпідставними, за думкою судової колегії, є доводи ОСОБА_5 та його представника щодо придбання спірного будинку 05.08.1999р. за особисті кошти відповідача, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини не надано.

На підставі ст. 22 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність», керуючись ст.ст. 303, 316, п.3 ч.1 ст.307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 лютого 2015 року змінити, доповнивши що спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є недобудований житловий будинок за адресою: м.Херсон, вул. Щорса,66 ступенем готовності 65% (фундамент і цоколь, стіни, перегородки, міжповерхові перекриття, сходи, два підвали).

Доповнити рішення суду посиланням на ст. 22 КпШС України та ст.16 Закону України «Про власність».

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Цуканова

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3