У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Бондаренко Н.В.,

секретаря судового засідання Шептицька С.С.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 «Будівельна компанія «Авангард» ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 «Будівельна компанія «Авангард» в апеляційній скарзі вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Стверджує, що судом не взято до уваги норми ст.ст.319,322 ЦК України, відповідач набувши право власності на гараж-стоянку зобовязаний нести витрати на утримання належного йому майна, яке знаходиться в складі гаражного комплексу, обслуговування якого здійснює позивач, при цьому здійснювати самостійне обслуговування гараж-стоянки відповідач немає можливості, оскільки вказаний гараж-стоянка не є окремим обєктом нерухомості поза межами гаражного комплексу.

Зауважує, що в судовому засіданні апеляційного суду 16 березня 2015 року відповідач визнав факт надання послуг по експлуатації гаражного комплексу позивачем, проте ставив під сумнів розмір вартості послуг та вважав, що договір між ним та позивачем повинен бути укладений з врахуванням його пропозицій, дані обставини зазначені в ухвалі апеляційного суду за вказаною датою та підтверджуються звукозаписом судового засідання.

Вказує, що в даному випадку, виходячи з мотивів рішення місцевого суду, за відповідача витрати на утримання належного йому майна повинні сплачувати інші 251 співвласник гараж-стоянок в гаражному комплексі, а останній який має власність в гаражному комплексі, не повинен нести будь-яких витрат по обслуговуванню належного йому майна, водночас доказів самостійно здійснювати відповідачем обслуговування гараж-стоянки в матеріалах справи не міститься.

Доводить, що судом не враховано доказів, якими позивач додатково обґрунтував заявлені позовні вимоги щодо детального відображення складової витрат на утримання 1 кв.м. гаражного комплексу, а також безпідставно відхилив проект письмового договору на обслуговування гараж-стоянки, який було отримано відповідачем, та який засвідчує, що у відповідача немає будь-якого бажання врегулювати в договірному порядку виниклі між сторонами правовідносини.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, здійснити розподіл судових витрат.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 1996 року між ОСОБА_5 (батьком відповідача) та малим колективним підприємством "Авангард" було укладено договір №7-315, згідно умов якого МКП "Авангард" як основний власник споруди гаражного комплексу в м. Рівне вул. Є.Коновальця, 7а забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до Статуту закритого акціонерного товариства "Авангард" вказане товариство створено згідно установчого договору від 18 березня 1997 року і є правонаступником малого колективного підприємства "Авангард".

Правонаступником ЗАТ "Авангард" згідно Статуту затвердженого загальними зборами учасників від 16 грудня 2013 року стало товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Авангард".

В укладеному 01 квітня 2013 року договорі про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 "Компанія Авангард" та ОСОБА_1 "Будівельна ОСОБА_6" зазначено, що первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором №7-315 від 16 грудня 1996 року, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_5

Відповідно до договору дарування №15 від 06.02.2014 року та державної реєстрації 06 лютого 2015 року право власності на об'єкт нерухомого майна: 01, нежитлове приміщення гараж №315 загальною площею 23,3 кв.м за адресою: м. Рівне, вул. Є.Коновальця, 7-а з 06 лютого 2014 року перейшло до ОСОБА_3

Після набуття права власності на гараж-стоянку, будь-якого договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 «Будівельна ОСОБА_6 «Авангард» укладено не було, що визнано сторонами в судовому засіданні під час апеляційного розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог з тих підстав, що між позивачем та відповідачем не виникли договірні зобовязання, з таким висновком погоджується колегія суддів.

Ця обставина зазначена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, якою скасовані попередні рішення у даній справі, а саме рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ст.526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.527 ЦК України, саме на боржника як сторону договору покладено обов'язок з виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ст.521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст.513 цього Кодексу.

Статтею 522 ЦК України передбачено, що новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 «Будівельна ОСОБА_6 «Авангард» укладено договір про обслуговування гаража-стоянки, що належить ОСОБА_3 на праві власності, останній не був учасником договору №7-315 від 16 грудня 1996 року, заміну боржника у зобовязанні позивачем не доведено, відповідно ОСОБА_3 не може нести перед ОСОБА_1 «Будівельна ОСОБА_6 «Авангард»відповідальності відповідно до вимог ст.526 ЦПК України, про що є посилання у позовних вимогах.

З інших підстав позов не заявлявся.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді Н.В. Бондаренко

ОСОБА_7