Справа № 306/1971/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуга С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року, яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки. В скарзі посилаючись не незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції просив таке скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку. Зазначає, що резолютивна частина рішення не відповідає ЗУ «Про іпотеку». Зокрема не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Також стверджує, що судом неправомірно не застосовано ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо пропуску Банком строку позовної давності про що було зроблено відповідну заяву відповідачем у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи вірно встановлено, що 07.06.2007 року між банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 035/07 MUK, відповідно до якого надання кредитних коштів позичальнику буде здійснюватися окремими частинами відповідно до Додаткових угод до цього Договору, що укладаються між сторонами, і на умовах, визначених цим Договором, у межах рамкової угоди з лімітом максимальної заборгованості 100000,00 доларів США, зі сплатою 14,50 % річних за користування кредитними коштами.

Додатковою угодою № 1 від 07.06.2007 року до кредитного договору № 035/07 MUK, укладеною між банком та ОСОБА_3 визначено транш кредитних коштів у сумі 60000,00 доларів США зі строком користування до 07 червня 2022 року.

Додатковою угодою № 2 від 15 листопада 2007 року, укладеною між банком та ОСОБА_3 визначено транш кредитних коштів у сумі 20000,00 доларів США зі строком користування до 03 червня 2022 року.

Кошти за додатковою угодою № 1 та додатковою угодою № 2 отримано ОСОБА_3, що підтверджується заявами про видачу готівки № 172 від 07.06.2007 року та № 310 від 15.11.2007 року.

Додатковим договором № 3 від 27.05.2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_3 визначено наступну оплату по процентній ставці: 14,5 % річних в період з 25 липня 2007 року по 27 травня 2008 року; 17 % річних в період з 27 травня 2008 року до повного погашення заборгованості за кредитними ресурсами.

Згідно договору № 035/07- MUK-О від 07.06.2007 року іпотекодавець ОСОБА_2 передав в заставу (іпотеку) наступне нерухоме майно: будівлю готелю (2-3-4 поверхи) літ. «А», розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Свалява, вул. Алексія, 10 «б» загальною площею 646,20 кв. м в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та Банком «Фінанси та Кредит».

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2014 року стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року в розмірі 1731678 (один мільйон сімсот тридцять одну тисячу шістсот сімдесят вісім) 48 коп., з них сума заборгованості по тілу кредиту 621020,80 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 188235,09 грн., пеня 922422,59 грн.

Також встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 станом на 20.07.2015 року за кредитним траншем, виданим згідно Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року складає 117594,89 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 2588839,73 грн. та 3935240,70 грн. пені, з яких сума строкової заборгованості за кредитом 51774,13 доларів США / 1139802,29 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 6516,44 доларів США / 143458,77 грн., сума строкової заборгованості за відсотками 550,52 доларів США / 12119,64 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками 58753,80 доларів США / 1293459,03 грн.; та за кредитним траншем, виданим згідно Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року у розмірі 38321,13 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 843635,85 грн. та 1245002,21 грн. пені, з яких сума строкової заборгованості за кредитом 17450,58 доларів США / 384172,77 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 2156,17 доларів США / 47467,87 грн., сума строкової заборгованості за відсотками 185,17 доларів США / 4076,50 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками 18529,21 доларів США / 407918,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з посиланням на частиною третьою статті 551 ЦК України з врахуванням того що, розмір пені значно більший від розміру заборгованості за кредитом та процентам зменшив розмір нарахованої банком пені: за кредитним траншем, виданим згідно Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року з 3 935 240,70 грн. до 400 000,00 грн. та за кредитним траншем, виданим згідно Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 035/07 MUK від 07 червня 2007 року з 1 245 002,21 грн. до 100 000,00 грн. І в цій частині рішення ніким не оскаржено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про невідповідність резолютивної частини рішення суду ЗУ «Про іпотеку», то колегія суддів відхиляє такі виходячи із наступного.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) про що і було зазначено судом першої інстанції в резолютивній частині рішення суду.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справах № № 6-1120цс15, 6-340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про незастосування судом ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо пропуску Банком строку позовної давності про що було зроблено відповідну заяву відповідачем у суді першої інстанції.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 07.06.2022 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Із наданих матеріалів справи вбачається, що попередніми судовими рішенням стягнуто з боржника прострочена заборгованість по спірним правовідносинам. Зокрема в матеріалах справи відсутні дані що позивач, скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязань за вказаним кредитними договорами.

Навпаки, як вбачається із матеріалів справи, Банк направив лист-вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором тільки 07.10.2014 року, що стверджується фактом направлення відповідачу ОСОБА_2 такого повідомлення за № 814.

В силу чого суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи фактичних даних прийшов до обґрунтованого висновку, що позовна давність за вимогами банку в цій справі не сплинула.

Доводи відповідача, що Банк скористався своїм правом передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязань за вказаним кредитними договорами матеріалами справи не доведенні і це не випливає із рішення суду на які посилався відповідач як на підставу пропуску Банком строку позовної давності.

З врахуванням вищенаведеного у відповідності до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 307-308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач: Судді: