Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. Свій позов позивачка мотивувала тим, що відповідачка ОСОБА_3А 07.08.2015 року подала до Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву до ОСОБА_1І, що є донькою позивачки , в якій зазначила що : Поширена неправдива стосовно мене інформація відповідачкою підтверджується ще її письмовими заявами в усі правоохоронні органи для того, щоб уникнути відповідальності за свої дійсно шахрайські дії: відповідачка ніде не працює, а тому з метою легкого шляху заробляння грошей виступає в ролі продавця квартири яку продає одразу чи по черзі різним покупцям - отримуючи від кожного покупця по 1 тисячі Доларів США завдатку. Через обумовлений час по давно відпрацьованій схемі відповідачка робить покупця винним у невиконанні вимог попереднього Договору не повертає завдаток. Тобто, відповідачка є самою реальною шахрайкою і з цього приводу в судовому засіданні під присягою нададуть свідчення нотаріуси та обмануті продавці.

Таким чином, подаючи заяву в міськрайонний суд відповідачка розповсюджувала зазделегідь неправдиву інформацію, яка шкодила доньці позивачки ОСОБА_1І та самій позивачці , як господарці квартири, про яку ОСОБА_3А зазначає, що вони продають вищевказаним чином.

Захищаючи свою честь та гідність відповідачка ОСОБА_3А зазіхнула на честь та гідність іншої особи не маючи про це ніяких доказів і вочевидь маючи на меті якимось чином виправдати свої не зовсім правомірні дії як рієлтора, коли вона отримавши від позивачки та її доньки гроші за виконання своєї роботи по продажу їх нерухомості не тільки не виконала її, але і розповсюджуючи таку інформацію про її доньку, як продавця квартири нанесла моральну немайнову шкоду репутації останньої та унеможливила продаж квартири по адекватній риночній ціні.

Те, що саме відповідачка ОСОБА_3А розповсюджувала таку неправомірну інформацію підтвердила вона сама , написавши до суду вищезазначене.

Окрім наведеного , на ряді сайтів нерухомості з"явилися об"яви компроментуючи позивачку та її доньку , як хазяїв нерухомості в м . Ужгород АДРЕСА_1 . Таким чином позивачка просила суд зобов"язати відповідачку спростувати інформацію , яку вона надавала в своїй позовній заяві від 07.08.2015 року таким же чином, яким ця інформація була поширена , зобов"язати ОСОБА_3В виконати перед позивачкою свої зобов"язання як рієлтора , реалізувавши їх квартиру по якій був оформлений попередній договір за обумовленою ціною в 37 000 дол. США , у випадку неможливості знайти відповідного покупця відшкодувати різницю в ціні, а також стягнути з ОСОБА_3А на користь позивачки 50 000 грн. моральної шкоди.

До початку розгляду справи по суті представник позивачки зменшила позовні вимоги , просила суд задоволити позов зобов"язавши відповідачку спростувати висвітлену нею у позові інформацію та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача вимоги наведені у позові підтримала та просила суд такі задовільнити, зазначила, що хоча вона та позивач не можуть довести факту розповсюдженн відповідачкою неправдивих відомостей у мережі інтернет , однак позовна заява подана до суду підтверджує це в повній мірі.

Відповідачка в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Разом з тим від відповідачки до суду надійшли заперечення, які вона просила суд врахувати при винесенні рішення, зазначила що наклепу вона не здійснювала, а звернулась до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав та інтересів , який судом було розглянуто , справа № 908/9536/15ц, а тому просила відмовити в позові.

Суд, заслухавши позицію представника позивача , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів не є обґрунтований і до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3А 07.08.2015 року подала до Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву до ОСОБА_1І, що є донькою позивачки ОСОБА_3А , в якій зазначила що : Поширена неправдива стосовно мене інформація відповідачкою підтверджується ще її письмовими заявами в усі правоохоронні органи для того, щоб уникнути відповідальності за свої дійсно шахрайські дії: відповідачка ніде не працює, а тому з метою легкого шляху заробляння грошей виступає в ролі продавця квартири яку продає одразу чи по черзі різним покупцям - отримуючи від кожного покупця по 1 тисячі Доларів США завдатку. Через обумовлений час по давно відпрацьованій схемі відповідачка робить покупця винним у невиконанні вимог попереднього Договору не повертає завдаток. Тобто, відповідачка є самою реальною шахрайкою і з цього приводу в судовому засіданні під присягою нададуть свідчення нотаріуси та обмануті продавці. Таким чином, подаючи заяву в міськрайонний суд відповідачка розповсюджувала зазделегідь неправдиву інформацію, яка шкодила доньці позивачки ОСОБА_4І та самій позивачці , як господарці квартири, про яку ОСОБА_3А зазначає, що вони продають таким чином.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статями 97, 299 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності, честі та своєї ділової репутації. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень даних Пленумом Верховного Суду України у своїй Постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Пунктом 15 вказаної вище Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Разом з тим, відповідно до вказаної постанови пленуму ВСУ Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Оскільки , ОСОБА_3А заявлено позов до суду до відповідача ОСОБА_1І про захист честі та гідності , ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди ,по якому на даний час вже винесено рішення , справа №308/9536/15ц, а інформація та обставини на які посилається позивачка ОСОБА_2П у даному позові є підставою і стосуються предмету вищевказаного позову, обставини викладені в даній позовній заяві не можуть бути підставою для задоволення ОСОБА_2П позову.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2П не надано суду належних та достатніх доказів в обгрунтування її позову , а подані нею докази- копія позовної заяви, не надають можливості та достатніх підстав суду прийти до висновку , що саме відповідачка розповсюджувала неправдиву інформацію відносно позивачки. Таким чином , оскільки суд не вбачає що відповідачка порушила немайнові права позивача, що тягне за собою відсутність заподіяної моральної шкоди , приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд ,-

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів після його проголошення .

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Леміш О.М