Категорія 47 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Вавшка В.С., Голоти Л.О.,
при секретаріСніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся в суд 4 листопада 2014 року.

Зазначав, що йому належить земельна ділянка площею 0,0648 га, відповідно до Державного акту НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1. Суміжно з ним знаходиться земельна ділянка ОСОБА_7 площею 0, 0386 га.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 самовільно захопила частину належної йому земельної ділянки площею 30 кв.м, встановила паркан на належній йому земельній ділянці, просив, посилаючись на положення статей 212, 125, 152,158 ЗК України та статтю 386 ЦК України, усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою у АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача звільнити самочинно захоплену земельну ділянку площею 30 кв.м., що належить йому, шляхом знесення самочинно збудованого паркану. Зобов'язати ОСОБА_7 за свої кошти відновити межу та межові знаки земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі раніше розробленої та затвердженої документації із землеустрою.

ОСОБА_6 двічі змінював позовні вимоги. Останній раз згідно з поданою заявою від 14 березня 2016 року позивач змінив позовні вимоги зменшивши їх в частині розміру самовільно зайнятої земельної ділянки. Просив за тих же обставин, з урахуванням висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №971 від 4 лютого 2016 року, зобов'язати ОСОБА_7 звільнити самочинно захоплену земельну ділянку, що належить йому, площею 7,0 кв.м., у відповідності до висновку ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» додаткової судової земельно-технічної експертизи №971 від 4 лютого 2016 року, шляхом знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці ОСОБА_6

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи із наступного

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 26 листопада 1997 року ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка НОМЕР_4 площею 0, 0648 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Вінницької міської ради, Товариство садівників «Харчовик», Пятничанський масив. Цільове призначення земельної ділянки ведення садівництва (а.с.115).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2008 року ОСОБА_7 успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0, 0386 га, передану для ведення садівництва, в межах згідно з планом, розташованої на території Вінницької міської ради, Товариства садівників «Харчовик», Пятничанський масив (а.с.47). Земельна ділянка розташована в Садовому товаристві «Харчовик», ділянка НОМЕР_1, Пятничанський масив, м. Вінниця. Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва (а.с.47,48).

Відповідно до акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 5 серпня 1997 року ОСОБА_8, яка є спадкодавцем ОСОБА_7, комісією з участю топографа ОСОБА_9 в присутності землекористувачів ОСОБА_8, ОСОБА_6 (ділянка НОМЕР_4), ОСОБА_10 (ділянка НОМЕР_5), ОСОБА_11 - Голови правління садового товариства «Дружба» був складений акт про те, що проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки землекористувача ОСОБА_8, що знаходиться за адресою Садового-городнє товариство «Харчовик», ділянка НОМЕР_1. В акті зазначено, що суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не заявлено. В цьому акті є підпис ОСОБА_7 від 16.02.2009 року про те, що з межами земельної ділянки вона згодна (а.с.10,49).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 без погодження з ОСОБА_6 встановила як межову споруду між їх земельними ділянками паркан із суцільних листів металу.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, як це вбачається із змісту рішення суду, що згідно висновку експерта №971 від 4 лютого 2016 року, з яким погодились обидві сторони, по периметрах земельні ділянки НОМЕР_4 та НОМЕР_1 не співпадають з правовстановлюючими документами, площі обох земельних ділянок по розмірах зменшені і встановити розбіжності в конфігурації та в розмірах тільки по одній межі, яка межує між ділянками НОМЕР_4 та НОМЕР_1 неможливо, а тому виходячи із висновку Верховного Суду України у постанові від 12 травня 2015 року у справі №21-119а15, положень статті 198 ЗК України позов задоволеним бути не може.

Проте, погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки до такого висновку суд дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, встановивши правильно обставини справи щодо права власності сторін на земельні ділянки у розмірах вказаних у правовстановлюючих документах, фактичного розташування цих земельних ділянок та їх фактичних розмірів, а також щодо порушених меж цих ділянок, суд дійшов неправильних висновків про неможливість судового захисту порушеного права позивача згідно з його заявленими позовними вимогами.

Суд прийшов до такого висновку неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме положення статті 198 ЗК України, які застосуванню при вирішенні цього спору не підлягають, оскільки суть спору полягає у порушенні відповідачем ОСОБА_7 права ОСОБА_6 на користування належною йому земельною ділянкою розміром 0,0007 га, як це встановлено висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи №971 від 4 лютого 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (а.с. 161 - 176), а не у відносинах по виконанню робіт з кадастрової зйомки, про що спору між сторонами не було (а.с. 161 - 176).

Безпідставно судом також застосовано висновок Верховного Суду України у постанові від 12 травня 2015 року по справі №21-119а15. Спір який виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підлягає вирішенню за статтею 198 ЗК України, правовідносини у справах не є подібними, через що підстав для застосування зазначених висновків постанови Верховного Суду України, в порядку встановленому статтею 360-7 ЦПК України, немає.

Отже, внаслідок застосування норм матеріального права які не підлягають застосуванню та внаслідок неправильного застосуванню норм процесуального права судом неправильно вирішена справа.

Відповідно до пунктів 3,4 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи цей спір колегія суддів виходить зі доведеності обставин наведених позивачем про порушення відповідачем його права власності, зокрема користування частиною належної йому на праві власності земельної ділянки розміром 0, 0007 га.

У пункті 3 висновків додаткової судової земельно-технічної експертизи №971 від 4 лютого 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (а.с.161 - 176), з яким погодилися сторони у справі і не оспорювали його, визначено розбіжності кожної земельної ділянки та зазначено за рахунок чого вони виникли (див. стор.16-18 дослідницької частини та план-схему в додатку 4 та 5 висновку).

Згідно дослідницької частини висновку (абзац 6 стор.17, до якої відсилає висновок експертизи у пункті 3) фактичні розміри земельної ділянки НОМЕР_4 зменшились на площу 0,0007 га., за рахунок того, що частина земельної ділянки перебуває у фактичному користуванні суміжного землевласника з південно-західної сторони ОСОБА_7 (на плані від Г до А).

Отже встановлено, що ОСОБА_7 самовільно зменшила площу суміжної земельної ділянки належної ОСОБА_6 на 0,0007 га., встановивши без його погодження межову споруду у вигляді паркану із суцільних металевих листів, що схематично відображено на план-схемі Додатку №5 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №971 від 4 лютого 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (а.с.176)

За таких обставин право ОСОБА_6 на користування належною йому земельною ділянкою у розмірі 0,0007 га порушено відповідачем ОСОБА_7 та підлягає відновленню.

Відповідно до частини 3 статті 212 ЗК України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. За положенням частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Отже оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позов ОСОБА_6 слід задовольнити в силу положень частин 1, 2, пункту б) частини 3 статті 152 ЗК України, положень частин 1 та 2 статті 212 цього Кодексу.

Рішенням суду необхідно усунути ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (без номера). Слід зобов'язати ОСОБА_7 звільнити самочинно зайняту нею земельну ділянку, що належить ОСОБА_6, площею 0,0007 га (Ділянка №3), у відповідності до Висновку №971 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 4 лютого 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (план-схема на Додатку №5), шляхом знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці ОСОБА_6

Оскільки рішення скасовано і ухвалено нове рішення, то відповідно до частин 1 та 5 статті 88 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

ОСОБА_6 сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 247 грн. (а.с.1). За подачу ним апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 606 грн. 33 коп. (а.с.198). Розмір судового збору який підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги становив 272, 36 грн. (247,60 грн. Х 110% = 272,36 грн.).

Отже з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви у суді першої інстанції у розмірі 247 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 272 грн. 36 коп., а всього 519 (п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 36 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктом 3 та 4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (без номера).

Зобов'язати ОСОБА_7 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, що належить ОСОБА_6, площею 0,0007 га (Ділянка №3), у відповідності до Висновку №971 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 4 лютого 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (план-схема на Додатку №5), шляхом знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви у суді першої інстанції у розмірі 247 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 272 грн. 36 коп., а всього 519 (п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ Л.О. Голота

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук