Провадження №2/760/5886/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

10 листопада 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Бугайчука О.Р.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 8 302, 99 гр. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, та 5 000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 19 березня 2016 року по вул. Солом'янській, 1, в м. Києві відповідач, керуючи автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на припаркований на паркувальному майданчику 11АВС (пл. Солом'янська, 1) її автомобіль марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого останній був пошкоджений.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КупАП та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп..

Відповідно до Акту виконаних робіт №АЛ-К-40403 від 23 квітня 2016 року ФОП «Алексюк Віра Володимирівна» витрати, які були необхідні для виконання робіт з повного відновлення автотранспортного засобу, становлять 27 357 грн. 18 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, в момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Її цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», а тому Моторним (транспортним) страховим бюро України 17 травня 2016 року їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19 054 грн. 19 коп.

Не відшкодованими залишається 8 302 грн. 99 коп.

12 травня 2016 року відповідачу було направлено претензію про відшкодування даної суми. Претензія відповідачем була отримана 18 травня 2016 року, однак залишена без реагування.

Окрім матеріальної, з вини відповідача їй була завдана моральна шкода.

Так, з вини відповідача був пошкоджений її транспортний засіб, відповідач відмовляється вести переговори про відшкодування збитків, вона втратила можливість користуватися транспортним засобом, що призвело до незручностей у пересуванні за умовами роботи.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. ч.1 та 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Судом встановлено, що 19 березня 2016 по вул. Солом'янській, 1, в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб- автомобіль марки «КІА» державний номерний знак НОМЕР_2, належний позивачу.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.

/а.с.15/

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз»яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Виходячи з цього та постанови суду про визнання відповідача винним у дорожньо-транспортній пригоді, його вина повторному доказуванню не підлягає.

Відповідно до Акту виконаних робіт №АЛ-К-40403 від 23 квітня 2016 року ФОП «Алексюк Віра Володимирівна» витрати, які були необхідні для виконання робіт з повного відновлення автотранспортного засобу позивача, становлять 27 357 грн. 18 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, в момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

В свою чергу цивільно-правова відповідальність позивачки була застрахована відповідно до Закону України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за зверненням позивачки виплатило останній в відшкодування матеріальної шкоди 19 054 грн. 19 коп.

/ а. с. 16; 19 - 20 /

Тобто, не відшкодованими залишається 8302 грн. 99 коп.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав.

Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених у судовому засіданні та наданих позивачем доказів винності відповідача в завданні їй шкоди пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та її розміру, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 берерзня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивачки пошкодженням майна, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на її користь 1 000,00гр. в відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з даної норми закону та розміру задоволених вимог позивачки, з відповідача на її корсить підлягає стягненню 1 004, 09 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст. 15,16, ч.1 ст.20, 23, ч.ч.1,2 ст.1166, 1167, ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України, ст. ст. 3-4,10-11, 57-61, 88, 208- 209, 212-215, 218,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8 302, 99 гр. в відшкодування матеріальної шкоди, 1 000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди та 551, 20 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя