УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської облатсі від 28 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 франшизу у розмірі

500 грн, різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою у сумі 7 650 грн 62 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. та судовий збір у сумі 3 44 грн 12 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що

06 березня 2013 року по вул. Кремлівській у м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки DACIA «Logan», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2, який належить відповідачу ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі зазнали ушкоджень.

Позивач вказав, що відповідно до калькуляції № 028/2013, наданої станцією технічного обслуговування, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 28 201 грн 84 коп.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, а згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

№ АВ 1939507, відповідальність заподіюваної шкоди відповідача була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», якою, в свою чергу, було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 20 051 грн 22 коп.

З огляду на вказане позивач вважав, що відповідач зобов'язаний виплатити йому франшизу та різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, у зв'язку із чим просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня

2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 франшизу за полісом

№ АВ 1939507 в сумі 500 грн.; різницю між вартістю ремонту та страховою виплатою у сумі 7 650 грн 62 коп.; суму компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня

2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу у сумі 1 500 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення різниці між вартістю ремонту та страховою виплатою та в частині стягнення моральної шкоди, а в іншій частині рішення судів залишити без змін.

Таким чином рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються ОСОБА_5 тільки в частині задоволення позовних вимог, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача різниці між вартістю ремонту та страховою виплатою, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», та врахувавши акт виконаних робіт від 15 липня 2013 року, яким підтверджено дійсну вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 28 201 грн 84 коп., та виплачену страховою компанією суму страхового відшкодування у розмірі 20 051 грн 22 коп., а також суму франшизи, яка підлягає обов'язковій виплаті, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення різниці між вартістю ремонту та страховою виплатою в сумі 7 650 грн 62 коп. саме з відповідача, як особи, винної у заподіянні шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися вимогами ст. 23 ЦК України та врахувавши роз'яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), правильно виходили з того, що в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, чим завдано йому моральну шкоду, яку суд вмотивовано оцінив у розмірі 500 грн.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій в оскаржуваній частині були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня

2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та різниці між вартістю ремонту та страховою виплатою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович