Провадження № 4-с/127/225/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за участю зацікавлених осіб Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, мотивуючи свої заявлені вимоги тим, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6091805 від 08.02.2008 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 418 000 грн., а ОСОБА_3, в свою чергу, зобовязалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку заборгованість частинами в розмірах, порядку та строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки №6095773 від 08.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №822, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно житлову квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця.

Згідно п.1.7.4 договору іпотеки без попереднього письмового погодження іпотекодержателя іпотекодавець не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки.

Відповідно до форми-3 від 12.10.2015 року неповнолітня особа ОСОБА_5 (донька племінниці) була зареєстрована у іпотечній квартирі після підписання договору іпотеки, а саме 21.09.2010 року, та не являється найближчим родичем (ступенем споріднення) ОСОБА_3

У звязку з порушенням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором Вінницьким міським судом Вінницької області 21.11.2014 року було видано виконавчий лист у цивільній справі №127/20031/13-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6091805 від 08.02.2008 року у розмірі 558 240,38 грн., а також судового збору у розмірі 3 441,00 грн., який позивачем було предявлено на примусове виконання до Центрального В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області.

02.03.2015 року Центральним В ДВС м. Вінниці було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46697406 з примусового виконання вказаного виконавчого документу.

В ході примусового виконання рішення суду боржник за виконавчим провадженням відмовилась погасити заборгованість перед позивачем.

У звязку з цим державним виконавцем були вчинені усі необхідні заходи щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за виконавчим документом, передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

02.03.2015 року державним виконавецм було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Разом з тим, у ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке інше майно, окрім квартири, на яке можливо звернути стягнення. Державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за місцем мешкання боржника з метою перевірки його майнового стану та опису й арешту зазначеної квартири, але двері ніхто не відчиняв, залишались виклики щодо обовязкової явки боржника до відділу ДВС, про що свідчать акти державного виконавця від 13.10.2015 року та 16.11.2015 року, складені у присутності представника стягувача ПАТ «ПУМБ».

26.01.2016 року державним виконавцем винесена постанова про призначення експерта для визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна.

Згідно із звітом про незалежну «імовірну» ринкову вартість №45/16 від 31.03.2016 року було визначено вартість описаного й арештованого майна боржника (вищезазначеної квартири).

Але, станом на сьогоднішній день заходи щодо примусової реалізації квартири державною виконавчою службою не проводяться у звязку з реєстрацією та проживанням у зазначеній квартирі малолітньої дитини ОСОБА_5, а тому для проведення дій по реалізації квартири на прилюдних торгах, згідно п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень державному виконавцю потрібно отримати згоду на це виконавчого комітету Вінницької міської ради, в той час як рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.04.2016 року №1008 «Про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина» Центральному В ДВС м. Вінниці відмовлено у наданні дозволу на реалізацію у примусовому порядку квартири АДРЕСА_1, право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, заявник не погоджується з позицією Центрального В ДВС м. Вінниці, вважає її помилковою та незаконною, що стало підставою для звернення до суду з даною скаргою, в якій просив зобовязати Центральний В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області провести заходи щодо примусової реалізації в рамках виконавчого провадження ВП №46697406 квартири, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця, яка належить виключно на праві приватної власності ОСОБА_3, без отримання згоди на те виконавчого комітету Вінницької міської ради (Служби у справах дітей Вінницької міської ради).

В судовому засіданні представник заявника за довіреністю ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у заяві.

Представник зацікавленої особи Центрального В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області за довіреністю ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Зацікавлена особа ОСОБА_3, представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6091805 від 08.02.2008 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 418 000 грн., а ОСОБА_3, в свою чергу, зобовязалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку заборгованість частинами в розмірах, порядку та строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки №6095773 від 08.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №822, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно житлову квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця.

Згідно п.1.7.4 договору іпотеки без попереднього письмового погодження іпотекодержателя іпотекодавець не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки.

Проте, як вбачається із форми-3 від 12.10.2015 року неповнолітня особа ОСОБА_5 (донька племінниці власника) була зареєстрована у іпотечній квартирі після підписання договору іпотеки, а саме 21.09.2010 року. Однак, суд звертає увагу, що неповнолітня ОСОБА_5 не являється найближчим родичем (згідно ступеня споріднення) ОСОБА_3

У звязку з порушенням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором Вінницьким міським судом Вінницької області 21.11.2014 року було видано виконавчий лист у цивільній справі №127/20031/13-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6091805 від 08.02.2008 року у розмірі 558 240,38 грн., а також судового збору у розмірі 3 441,00 грн., який позивачем було предявлено на примусове виконання до Центрального В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області.

02.03.2015 року Центральним В ДВС м. Вінниці було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46697406 з примусового виконання вказаного виконавчого документу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIVдержавний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно.

В ході примусового виконання рішення суду боржник за виконавчим провадженням відмовилась погасити заборгованість перед позивачем.

У звязку з цим державним виконавцем були вчинені усі необхідні заходи щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за виконавчим документом, передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті. вилученні та примусовій реалізації.

02.03.2015 року державним виконавецм було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Разом з тим, у ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке інше майно, окрім квартири, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця, на яке можливо звернути стягнення. Державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за місцем мешкання боржника з метою перевірки його майнового стану та опису й арешту зазначеної квартири, але двері ніхто не відчиняв, залишались виклики щодо обовязкової явки боржника до відділу ДВС, про що свідчать акти державного виконавця від 13.10.2015 року та 16.11.2015 року, складені у присутності представника стягувача ПАТ «ПУМБ».

03.12.2015 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за місцем проживання боржника та складено акт опису й арешту майна квартири, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця.

26.01.2016 року державним виконавцем винесена постанова про призначення експерта для визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна.

Згідно із звітом про незалежну «імовірну» ринкову вартість №45/16 від 31.03.2016 року було визначено вартість описаного й арештованого майна боржника (вищезазначеної квартири).

Виходячи зі змісту частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV останнім етапом звернення стягнення на вищезазначене нерухоме майно боржника в рамках виконавчого провадження є її примусова реалізація.

Однак, як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні станом на сьогоднішній день заходи щодо примусової реалізації квартири державною виконавчою службою не проводяться у звязку з реєстрацією та проживанням у зазначеній квартирі малолітньої дитини ОСОБА_5, а тому для проведення дій по реалізації квартири на прилюдних торгах, згідно п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень державному виконавцю потрібно отримати згоду на це виконавчого комітету Вінницької міської ради, в той час як рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.04.2016 року №1008 «Про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина» Центральному В ДВС м. Вінниці відмовлено у наданні дозволу на реалізацію у примусовому порядку квартири АДРЕСА_1, право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, суд не погоджується з думками та твердженнями Центрального В ДВС м. Вінниці з наступних міркувань.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» вимагає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітй при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Однак, суд звертає увагу, що при укладенні договору іпотеки іпотекодавець гарантував, що йому не відомі права інших осіб на предмет іпотеки, отже, при укладенні договору, права малолітніх або неповнолітніх дітей порушені не були.

Окрім того, на момент укладення договору іпотеки неповнолітня особа ОСОБА_6 не була власником та не користувалась квартирою, яка передавалась в іпотеку, оскільки її було зареєстровано на постійне місце проживання лише 21.09.2010 року (згідно довідки форми №3), в той час як договір був укладений 08.02.2008 року.

Також, слід звернути увагу, що неповнолітня дитина не є донькою ОСОБА_3, таким чином не є найближчим родичем згідно ступеня споріднення, та не використовує вказане житло як постійне місце проживання, оскільки з матеріалів справи достеменно встановлено, що у вказаній квартирі ніхто не проживає.

Більше того, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження ОНМ за субєктом №61619995 від 16.06.2016 року встановлено, що за ОСОБА_7, яка є матірю неповнолітньої дитини ОСОБА_5, зареєстровано нерухоме майно: житловий будинок за адресою: вул. Будьоного, 3, с. Адамівка, Барський р-н, Вінницька обл.

Зазначена інформація підтверджується і змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження ОНМ за обєктом №61622787 від 16.06.2016 року.

Таким чином, аналізом вищезазначених норм матеріального права встановлено, що ні Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено обовязок державного виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/не отримання такого дозволу.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, що підтверджується змістом постанов від 11.12.2013 року у справі №К/500/39702/13 та від 21.01.2015 року у справі №К/800/51877/14.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених у скарзі вимог, оскільки права заявника як стягувача у виконавчому провадженні порушені та підлягають відновленню.

Відповідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вимогами ч.2 ст.387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», ст.ст.1, 12, 17, 18, 19, 20, 22, 24, 25, 26, 51, 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 384, 385, 387, 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області провести заходи щодо примусової реалізації в рамках виконавчого провадження ВП №46697406 квартири, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 73А/96, м. Вінниця, яка належить виключно на праві приватної власності ОСОБА_3, без отримання згоди на те виконавчого комітету Вінницької міської ради (Служби у справах дітей Вінницької міської ради).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: