Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 52 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує її дома і у гімназії №25. Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2016року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує, що суд позбавив його права брати участь у судових засіданнях, не взяв до уваги, що він бажає і намагається приймати участь у вихованні дитини, йому створюються перешкоди у спілкуванні з донькою, оскільки змінено номери телефонів, блокуються його контакти з донькою у соцмережах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не бажає надавати дитині повний і гармонійний розвиток у сімейному оточенні, не турбується про її добробут і розвиток, ухиляється від належного утримання і виховання дитини, що свідчить про обґрунтованість вимог органу опіки та піклування про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, з огляду на наступне.

Вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_4 (а.с.5). ОСОБА_4 є ученицею ліцею №25 ім.М.О.Щорса в м.Житомирі.

Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шлюб між якими розірвано на підставі заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира 09 червня 2011 року. Після розірвання шлюбу, неповнолітня дочка сторін залишена на подальше виховання при матері (а.с.8).

Виконавчий лист № 295/11082/13ц про стягнення аліментів був пред'явлений на примусове виконання 03.03.2014 року, заборгованості по сплаті аліментів не має (а.с.6, 48-50).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та зазначає, що після розірвання шлюбу сторони уникають спілкування між собою, що опосередковано вплинуло на його стосунки з дочкою, хоча він намагається спілкуватися з дитиною, приймає участь у її вихованні, маючи певний супротив позивачки по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, яка містить виключний перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 цієї ж Постанови Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Разом з тим за змістом абз.2,3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» на служби у справах дітей покладається безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Висновок органу опіки та піклування оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20 січня 2016 року №10 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки «ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, у вихованні дочки участі не бере, її фізичним розвитком, станом здоров'я не цікавиться. Відповідно до характеристики Житомирського ліцею № 25 ім. М.О. Щорса, у якому навчається дитина «…батько не приділяє уваги, нехтує вихованням, не відвідує батьківські збори..» (а.с. 33, зворот).

Як пояснив у суді Апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради, дана сім'я попала в поле зору після того, як позивачка звернулася до Богунського районного суду м.Житомира з позовом, тобто у 2015 році. Було обстежено умови проживання позивачки та дитини. Превентивні заходи впливу органами опіки та піклування до батька не застосовувалися.

Надані органом опіки та піклування матеріали, на підставі яких було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі, не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_2 про розгляд вказаного питання, обстеження побутових умов, сплати аліментів тощо. За таких обставин, колегія суддів інстанції не погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є необґрунтованим, містить лише перерахунок документів наданих позивачкою для вирішення спору та суперечить інтересам дитини.

Крім того, позивачкою інших належних і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин не надала, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Не містять матеріали справи і даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

На думку колегії суддів, задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Крім того, це не сприятиме стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх обов'язків.

До того ж факт оскарження відповідачем рішення суду про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дочки і бажання підтримувати родинні стосунки.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Так, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 працює за кордоном (неофіційно), намагається матеріально забезпечити дочку, заборгованості по аліментам не має, за можливості намагається спілкуватися з нею.

У заочному рішенні, що переглядається, відсутня мотивувальна частина рішення про наявність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми обов'язками. Натомість в описовій частині рішення містяться прізвища інших осіб, тобто не сторін у справі.

Враховуючи, що відповідач не втратив інтересу до дочки, намагається виконувати свої батьківські обов'язки, проте не в достатній мірі, у зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки та виконання ним своїх батьківських обов'язків. У даному випадку на орган опіки та піклування покладається контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов'язків.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді