Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку; за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_7, Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва», треті особи: ОСОБА_8, служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою, зобов'язання укласти договір найму та не чинити перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_10, поданою представником ОСОБА_11, на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі ордеру, виданого на підставі розпорядження голови Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 березня 2007 року № 324, він та члени його сім'ї: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_9, онука ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселились і зареєструвались у квартирі АДРЕСА_1. За його згодою, проте без письмової згоди членів його сім'ї, у травні 2007 року до спірної квартири були тимчасово вселені і зареєстровані: син ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_5, їхня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 посилався на те, що ОСОБА_5 та її неповнолітня донька ОСОБА_6 є тимчасовими мешканцями, які самостійного права на спірну квартиру не мають. Сім'я їхнього сина ОСОБА_8 спільного господарства з ним та його дружиною не вели, участі у ремонті квартирі та оплаті комунальних послуг не брали.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив виселити зі спірної квартири ОСОБА_5, ОСОБА_6 та усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.

У грудні 2012 ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом, який в подальшому змінила, посилаючись на те, що її сім'я, яка складається з неї, її чоловіка ОСОБА_8, та доньки ОСОБА_6 проживає у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_4 Також у вказаній квартирі проживають батьки її чоловіка: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 На даний час у спірній квартирі зареєстроване постійне місце проживання її, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Останнім часом стосунки у родині значно погіршилися, оскільки відповідачі з метою позбавлення права малолітньої ОСОБА_6 на приватизацію житлового приміщення використовують різні неправомірні заходи, спрямовані на виселення її та доньки із квартири. Зазначала, що вона та її донька ОСОБА_6 вселилися до спірної квартири на законних підставах як члени сім'ї наймача, отже, набули рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, однак відповідачі не бажають добровільно визначити порядок користування квартирою.

ОСОБА_5 просила визначити порядок користування квартирою, зобов'язати КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» укласти з нею окремий договір найму, зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 усунути перешкоди у здійсненні нею та донькою права користування жилим приміщенням.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму ізольованої жилої кімнати площею 21,5 кв. м у квартирі АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкод у користуванні жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. У решті позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про укладення з нею окремого договору найму ізольованої жилої кімнати площею 21,5 кв. м у квартирі АДРЕСА_1. Змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_6 у користування ізольовану кімнату житловою площею 21,5 кв. м; ОСОБА_4, ОСОБА_7 - ізольовані кімнати житловою площею 19,7 кв. м та 14 кв. м; залишено в загальному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 коридор площею 15,1 кв. м, позначений на плані під № 1, коридор площею 5,8 кв. м, позначений на плані під № 4; кухню площею 12,8 кв. м, позначену на плані під № 2; туалет площею 1,8 кв. м, позначений на плані під № 5; ванну площею 3,4 кв. м, позначену на плані під № 6; балкон площею 5,9 кв. м У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 у прийнятті апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_9 просить ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 в касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року та справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Звертаючись у червні 2016 року з апеляційною скаргою, ОСОБА_9 зазначав, що участі в справі не приймав, проте ухваленим рішення вирішено питання про його права та обов'язки, оскільки кімната площею 21,6 кв. м, яка рішенням суду виділена у користування ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_6, зайнята його двома малолітніми дітьми, іншого житла сім'я ОСОБА_9 не має.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_9, апеляційний суд зазначав, що спір, який розглядався судом, стосується права ОСОБА_5 та її дитини ОСОБА_6 на користування квартирою АДРЕСА_1, зокрема, кімнатою площею 21,5 кв. м, яку вони зайняли з моменту вселення у травні 2007 року. Обставина проживання у квартирі із зазначеного часу наводиться як у вимогах ОСОБА_5, так і у вимогах ОСОБА_4

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 був допитаний як свідок у судовому засіданні 03 вересня 2013 року, надавав показання з приводу обставин справи, зазначав, що ОСОБА_5 разом із чоловіком (братом ОСОБА_9.) займали кімнату площею 21,5 кв. м. У зв'язку із конфліктом з ОСОБА_5 остання залишила квартиру, кімната площею 21,5 кв. м перебувала у загальному користуванні, родина ОСОБА_9 займала меншу кімнату.

Зазначені факти, як і доводи апеляційної скарги, доводять, що ОСОБА_9 було відомо про існування в суді справи, у якій вирішувалось питання користування кімнатою площею 21,5 кв. м, проте цивільні права та обов'язки членів родини ОСОБА_9 щодо предмету спору на час розгляду справи не вирішувались.

Крім того, при вирішення спору судом установлено, що ОСОБА_9 та його донька ОСОБА_12 з моменту закінчення ремонтних робіт у квартирі не проживали, в подальшому добровільно знялися з реєстраційного обліку за цією адресою, відтак, ухваленим рішенням не вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_9 та його малолітніх дітей.

Звертаючись у серпні 2016 року з апеляційною скаргою, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 зазначала, що у квартирі АДРЕСА_1, як на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення, так і до цього часу проживають малолітні діти, зокрема, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьками: ОСОБА_11 та ОСОБА_9, відтак, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року вирішено питання про права її малолітньої доньки ОСОБА_12, яка немає ні у власності, ні у користуванні іншого житла, крім квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, апеляційний суд зазначав, що особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_11, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, не входить до складу осіб, які беруть участь у справі, на час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_12 зареєстрованою в спірній квартирі не була, самостійних вимог щодо предмету спору законні представники в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 не пред'являли; суд питання про права та обов'язки неповнолітньої ОСОБА_12 не вирішував.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо відмови у прийнятті апеляційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, підстав для скасування постановлених ним ухвал не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_12, подану представником ОСОБА_11, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко