АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/289/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 49 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що сторони зареєстрували шлюб 11 червня 1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 203. Від даного шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, позивач в позові вказувала, що відповідач з початку спільного проживання відносився, до неї як до дружини з повагою, а потім їх сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові один до одного. В останній час спільного проживання їх погляди на життя стали взаємо протилежними, а тому вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства з вересня 2014 року. Позивач вважає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, подальше збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на рішення, в якій просить скасувати рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 червня 1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 203 ( а. с. 4).

Від даного шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 5).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

В п. 4 вказаної Постанови зазначено, що до заяви про розірвання шлюбу додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_6 в судове засідання суду першої інстанції не зявилася, будучи належним чином повідомленою відповідно до вимог ЦПК України.

15.10.2015 року позивач ОСОБА_6 надіслала на адресу суду заяву (вх..№ 20878 від 15.10.2015 року) в якій вказала, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує, просить їх задоволити та розглядати справу без її участі ( а. с. 14).

Того ж дня, 15.10.2015 року позивач ОСОБА_6, через канцелярію суду, надіслала письмову заяву ( вх. № 20977 від 15.10.2015 року) , в якій просила суд залишити без розгляду позовну заяву про розірвання шлюбу, оскільки вони з відповідачем змінили місце проживання та налагодила свої відносини.

Крім того, позивач в заяві зазначила, що зазначені в позові телефони вже давно є недійсними, тобто зазначені помилково, за адресою по вул. Тімірязєва - 52 вони з чоловіком не проживають більше шести місяців. Позивач просила суд, особливо звернути увагу на те, що вона не надавала повноважень представляти її в суді в якості представника, будь-якій особі, яка буде намагатися представляти її інтереси, на це нею не були уповноважені.

ОСОБА_6 просила суд позовну заяву про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_8 залишити без розгляду ( а. с. 16).

Крім того, позивач ОСОБА_6 04.11.2015 року, через канцелярію суду подала повідомлення (вх.. № 22380 від 04.11.2015 року) в якому вказала, що ні вона, ні її чоловік ніяких позовних заяв до суду не надавали, а тим більш про розірвання шлюбу, оскільки жили, живуть і будуть жити дружньо, кому та для чого їх потрібно документально розлучити їм не відомо ( а. с. 30).

Також, за матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, відповідно до вимог ЦПК України, повідомлений про розгляд справи належним чином.

15 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_8 , через канцелярію суду подав заяву (вх..№ 20928 від 15.10.2015 року) в якій вказав, що йому стало відомо, що хтось від імені його дружини ОСОБА_6 подав позов про розірвання між ними шлюбу, а тому, він вважає за необхідне повідомити суд, що у них з дружиною дійсно виникали сварки, але зараз вони живуть дружно.

В заяві ОСОБА_8 просив суд, що в разі коли його дружина захоче з ним розлучитись, то таку справу розглядати тільки за особистої участі і дружини і його, бо женитися заочно та розлучатись заочно закон не дозволяє, при цьому вказав адресу за якою викликати його в суд ( а. с. 13).

Тоді ж таки, 15 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_8 , через канцелярію суду надіслав заяву (вх.. № 20976 від 15.10.2015 року) в якій вказав, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, просить їх задоволити та розглядати справу без його участі ( а. с. 18).

Крім того, 16 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_8 через канцелярію суду надіслав заяву електронною поштою (вх..№ 21087 від 16.10.2015 року ) в якій вдруге вказав, що він не знає, хто хоче їх розлучити, що у них з дружиною була міцна сімя до кінця січня 2015 року. В лютому вони дійсно трохи посварилися, але зараз змінили місце проживання і живуть дружно, наміру розлучатися у них немає. В поданій від імені його дружини позовній заяві зазначена їхня стара адреса проживання та невірно зазначені їхні телефони, бо не доброзичливці їхньої сімї не знають, що вони переїхали та живуть дружною сімєю і свої нові телефони нікому не дають ( а. с. 22).

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат ОСОБА_9 та представник позивача за дорученням ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції позов підтримали та просили суд його задоволити. При цьому, в своїх поясненнях вказували, що заяви зі сторони позивача про залишення позову без розгляду є не правдивими.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що оскільки в судове засідання ні позивач, ні відповідач не зявились, документів, які б посвідчували їх особу суду надано не було; оригінал свідоцтва про одруження був наданий суду лише для огляду і питання про його приєднання до матеріалів справи в якості доказу, перед судом не ставилось, а з поданих до суду письмових заяв та повідомлень (зважаючи на їх суперечливість) від імені позивача та відповідача зрозуміти дійсне бажання та причини, що спонукають позивача та відповідача розірвати шлюб, чи навпаки дійти примирення, і що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, не можливо, то у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу.

При цьому, на електронну адресу апеляційного суду 11 січня 2016 року надійшла заява позивачки ОСОБА_6 про те, що її сестра ОСОБА_7 хоче її розлучити з чоловіком та подає від її імені позови, а тому вона має намір на скасування доручення, і не уповноважувала сестру на такі дії .

Також, 19 січня 2016 року на електронну адресу апеляційного суду від ОСОБА_6 надійшла заява про залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7, в якій ОСОБА_6 вказує на те, що її сестра ОСОБА_7 використовує підроблені документи для розірвання шлюбу між нею та її чоловіком, а сама вона знаходиться з чоловіком за кордоном, оскільки перебуває у розшуку за боргами, які створила її сестра ОСОБА_7

Під час судового розгляду в апеляційному суді, представник позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_10 заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а також надав апеляційному суду заяви позивачки ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_8 про розгляд справи без їх участі, визнання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_8 та прохання про розірвання шлюбу, і відповідно підтримання позову позивачкою ОСОБА_6 та прохання про розірвання шлюбу.

Дані заяви, а саме справжність підпису ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на них, засвідчені нотаріусом ОСОБА_11 ОСОБА_12 у м.Варшава 13 січня 2016 року.

Аналізуючи зміст наданих заяв, колегія суддів до них, також, відноситься критично, оскільки представником позивачки ОСОБА_10, при представництві інтересів тільки позивачки, було надано і заяву відповідача ОСОБА_8

При цьому, зі змісту нотаріального посвідчення нотаріуса ОСОБА_11 не вбачається на якій же заяві посвідчено справжність підпису ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Також, колегія суддів відмічає, Гаазька Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів", набула чинності між Україною і державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003 року, і відповідно до статей 2, 3 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці Конвенції, що також узгоджується з положеннями ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Проте, надані заяви не відповідають вказаним положенням законодавства і не містять апостилю.

Окрім цього, на вимогу апеляційного суду щодо явки сторін по справі в судове засідання, представник ОСОБА_10 повідомив, що сторони в засідання апеляційного суду зявлятись не будуть із-за загрози їх безпеці на території України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відмітити те, що відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Зважаючи на встановлені обставини, матеріали справи, доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що при відсутності сторін у судових засіданнях як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, їх небажання прибувати в судове засідання, наявності в матеріалах справи суперечливих заяв та повідомлень від сторін, достовірність яких суд позбавлений змоги перевірити в рамках розгляду цивільної справи, а також те, що суд із-за небажання явки сторін в судові засідання позбавлений можливості зясувати дійсне бажання та причини, що спонукають позивача та відповідача розірвати шлюб, чи навпаки дійти примирення, і що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, не можливо, то ні у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, як не вбачається таких підстав і в апеляційному суді для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :