АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/41/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівХрапка В. Д., Фетісової Т. Л.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , Придніпровський РВ УМВС України в Черкаській області , третя особа КС "Скарбничка",- про визнання права власності, виселення, вселення, визнання недійсним договору оренди квартири від 06.03.2014 року, визнання недійсним договору іпотеки від 16.12.2013 року, зобов'язання зареєструвати місце проживання.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників ОСОБА_7 ОСОБА_12, які підтримали доводи апеляційних скарг, ОСОБА_9, його представника, які на них заперечували, представника органа опіки та піклування, яка покладалась на розсуд суду, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності, про виселення відповідача, про вселення, його, позивача, визнання недійсним договору оренди квартири від 06.03.2014 року, визнання недійсним договору іпотеки від 16.12.2013 року, зобов'язання зареєструвати місце проживання його, позивача

Позивач посилався на те, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист за № 2-582 від 26.05.2010 року, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 боргу.

На час проведення виконавчих дій позивач був власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу № 23- 0049/12 від 13.07.2012 року проведення прилюдних торгів квартиру позивача було реалізовано , переможцем торгів визнано ОСОБА_7, яка оформила право власності на квартиру , отримала свідоцтво про право власності на квартиру, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 19.07.2012 року, яке видане приватним нотаріусом Ткаченко І. П..

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 р. у цивільній справі № 711/1519/13-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та знято з реєстраційного обліку за даною адресою.

Вказане рішення виконано Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (ЧМУЮ).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 2314/5677/12 від 03.02.2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 та визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 від 13.07.2012 року та які були оформлені протоколом № 23-0049/12 та актом державного виконавця від 17.07.2012 року. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7 від 19.07.2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін.

Відповідачка ОСОБА_7 відмовляється звільнити квартиру, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні повноважень власника нерухомого майна.

Таким чином , його право власності на квартиру було порушене і повинно бути відновленим у відповідності до ст. 392 ЦК України.

На підставі наведеного, ст. ст. 16, 387, 388 ЦК України, ст.116 ЖК України, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_7, ОСОБА_10, та ОСОБА_11 із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення ;

- вселити його, позивача, в квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір оренди квартири від 06.03.2014 року, який укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 та ОСОБА_11;

- визнати недійсним договір іпотеки за реєстраційним номером № 2231 від 16.12.2013 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати Придніпровський РВУВМС України в Черкаській області, зареєструвати його місце проживання в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв.м..

Вселено ОСОБА_9 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визнано недійсним договір оренди квартири від 06.03.2014 року, який укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Визнано недійним договір іпотеки, реєстраційний номер № 2231 від 16.12.2013 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Придніпровський РВ УВМС України в Черкаській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу у вимогах про виселення ОСОБА_7 з квартири та вселення ОСОБА_9 в квартиру АДРЕСА_1 .

13.10.15 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2015 року, вважаючи його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу в його позовних вимогах.

04.11.15 року ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, яке, на його думку, є незаконним та таким , що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в вимогах про виселення ОСОБА_7 з квартири та вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1 .

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

По справі встановлено, що 18 серпня 2008 року між Кредитною Спілкою «Скарбничка» та ОСОБА_13 був укладений договір кредиту №216 -08 08 - 3/18, за яким позичальник отримав кредит в сумі 145000,00 грн. строком на 36 місяців на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, зобов'язавшись повернути кредит, сплативши проценти за користування ним. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_13 за вказаним договором кредиту 18 серпня 2008 року між КС «Скарбничка», ОСОБА_13 і ОСОБА_9 був укладений договір поруки №216 -0808 - 3/18, за яким ОСОБА_9 зобов'язався солідарно відповідати перед КС «Скарбничка» в повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_13 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Крім того , 18.03.2008 року між ОСОБА_13, КС «Скарбничка» і ОСОБА_9 в забезпечення виконання того ж кредитного договору був укладений договір іпотеки №8, згідно якого ОСОБА_9 передав в іпотеку КС «Скарбничка» належну йому на підставі свідоцтва про право власності (в порядку приватизації) від 25.08.2005 р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 14,5 кв.м., загальною - 29, 2 кв. м..

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_13 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість , для стягнення якої КС «Скарбничка» звернулась до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2011 року по справі за позовом КС «Скарбничка» до ОСОБА_13 і ОСОБА_9 про стягнення неповернутого кредиту, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за договорами кредиту та поруки задоволені позовні вимоги КС «Скарбничка» і стягнуто на її користь з ОСОБА_13 і ОСОБА_9 солідарно 132606,07 грн. неповернутого кредиту, 261266 грн. відсотків за користування кредитом, а всього 393872,55 грн. (справа №2-582/11).

Встановлено, що в ході примусового стягнення боргу та виконання зазначеного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2011 року квартиру АДРЕСА_1 було передано на прилюдні торги для реалізації . 13.07.2012 року згідно з протоколом №23-0049/12 проведення прилюдних торгів переможцем торгів визнано відповідачку ОСОБА_7, яка сплатила за квартиру 111075, 00 грн..

Спеціалізованою організацією, яка проводила прилюдні торги з реалізації зазначеної квартири , було ТОВ «Укрспецторг Групп », з яким Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ був укладений відповідний договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (ар. спр. 2 т.1).

В ході підготовки та проведення торгів, а також при оформленні результатів торгів ОСОБА_7 згідно п. 5.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна , затвердженого наказом Міністерстав юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5 здійснено розрахунки за придбане на прилюдних торгах майно на зазначені у протоколі рахунки:

1) ТОВ «Укрспецторг Групп» - 11107,50 грн;

2) Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ - 99967,50 грн.

А Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ у порядку ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» розподілив зазначені кошти (99967,50 грн. ) в наступному порядку :

1) 89970,75 грн. перераховано на користь стягувача КС «Скарбничка» як погашення боргу за виконавчим листом №2-582 від 26.05.2011 року у виконавчому провадженні №26968040;

2)9996,75 грн. утримано як виконавчий збір за виконавчим листом №2-582 від 26.05.2011 року у виконавчому провадженні №26968040 (ар. спр.2).

17.07.2012 року старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ згідно ст. 50 Закону «Про виконавче провадження» винесена постанова про звільнення майна боржника з під арешту. В якості майна зазначена однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_9.

19.07.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченком І.П. відповідно до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі належним чином затвердженого акта державного виконавця про проведені торги було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, реєстровий НОМЕР_1 , тобто на квартиру , яка раніше належала ОСОБА_9 ( ар. спр. 3 т.1) . 24 липня 2012 року дане свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 було належним чином зареєстровано в КП «Черкаське обласне об'єднане БТІ», про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав на ар. спр.4 .

По справі встановлено також , що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року у справі № 2314/5677/12 - за позовом ОСОБА_17, ОСОБА_9 до Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ , ТОВ «Укрспецторг Групп» , треті особи - КС «Скарбничка», ОСОБА_7,- про визнання результатів прилюдних торгів недійсними, визнання недійним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру, та за заявою третьої особи ОСОБА_7 із самостійними вимогами до ОСОБА_17 ОСОБА_9, треті особи Придніпровський відділ ДВС Черкаського МУЮ, ТОВ «Укрспецторг Груп» , КС «Скарбничка»,- про визнання добросовісним набувачем, - задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 і результати прилюдних торгів по реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 29, 2 кв. м., які відбулися 13.07.2012 року та оформлені протоколом №23-0049/12, а також актом державного виконавця про проведені торги від 17.07.2012 року, - визнано недійсними, свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7, від 19.07.2012 р. яке зареєстровано в реєстрі НОМЕР_1 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. на квартиру АДРЕСА_1 визнано недійсним та скасовано.

Вимоги ОСОБА_17 до Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ , ТОВ «Укрспецторг Групп» , треті особи - КС «Скарбничка», ОСОБА_7 про визнання результатів прилюдних торгів недійсними, визнання недійним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру залишено без розгляду, стягнуто із Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ, ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь держави судовий збір в рівних частинах, по 55, 10 грн. з кожного, у заяві третьої особи ОСОБА_7 із самостійними вимогами до ОСОБА_17, ОСОБА_9 , треті особи Придніпровський відділ ДВС Черкаського МУЮ, ТОВ «Укрспецторг Групп» , КС «Скарбничка» про визнання добросовісним набувачем відмовлено (ар. спр. 8-9).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2014 року вищевказане рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року залишено без змін (ар. спр. 10-12).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2013 року у справі № 711/1519/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, третя особа КП «Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради» про виселення та зняття з реєстраційного обліку, - задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та знято з реєстраційного обліку за даною адресою (ар. спр. 5-7 т.1).

Дане рішення суду виконано Придніпровським відділом ДВС Черкаського МУЮ, що підтверджено даними талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні , листом КП «Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради» за вих№418 від 13.02.2015 року, а також довідкою за вихідним № 486 від 10.02.2015 року.

Посилаючись на вказані судові рішення, які свідчать про грубе порушення його прав власника , ОСОБА_9, звертаючись до суду до відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області , з залученням в якості третьої особи КС "Скарбничка", просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, вселити його в цю квартиру, виселити з неї ОСОБА_7, визнати недійсним договір оренди квартири від 06.03.2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ОСОБА_11, визнати недійсним договір іпотеки від 16.12.2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на дану квартиру, зобов'язати Придніпровський РВ УМВС України в Черкаській області зареєструвати його місце проживання у вказаній квартирі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 в повному обсязі, суд виходив з того, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 від 13.07.2012 року і скасовано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7 від 19.07.2012 року на вказану квартиру, та відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . ОСОБА_7 ж відмовляється звільнити спірну квартиру в даному випадку квартиру, тому , право власності позивача має бути відновленим у відповідності до ст. 392 ЦК України.

Проте з цим не можна погодитися.

У відповідності із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до роз'яснень в п. 33 Постанови №5 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Однак в даному випадку ОСОБА_9, пред'являючи позов до ОСОБА_7 про виселення із квартири АДРЕСА_1, про визнання недійсним договору оренди зазначеної квартири, визнання недійсним договору іпотеки квартири від 16.12.2013 року, не довів належним чином, що має речове право на вказану квартиру з підстав, передбачених законом або договором.

Статтею 182 ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом . Відповідно до ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З викладеного вбачається, що відповідно до норм чинного законодавства і зокрема положень ст.ст. 182;331;334 ЦК України основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь якого об'єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням №14870940 державного реєстратора від 01 серпня 2014 року ОСОБА_9 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначено, що документи подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. На вказаний об'єкт накладено арешти та іпотека № 3871549; 3870441;4243250, дані обтяження накладені на ОСОБА_7.

За першими двома номерами записів- це реєстрація договору іпотеки від 16.12.2013 року на квартиру АДРЕСА_1 , укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та обтяження «заборона на нерухоме майно » (ар. спр. 234-236 т.1), за третім номером запису - зареєстровано арешт нерухомого майна 14.01.2014 року за ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси ( ар. спр. 121 т.1).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні дані про реєстрацію за позивачем ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Водночас є дані, що 24 липня 2012 року зареєстровано право власності ОСОБА_7 на вказану квартиру ( ар. спр. 4 т.1), потім 16.12.2013 року ( ар. спр. 231-234 т.1). Оскільки закон пов'язує припинення права власності з моментом скасування держаної реєстрації права власності, а стосовно скасування запису державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ні державним реєстратором ні судом не приймалось , до державного реєстру не вносився запис про припинення права власності, то право власності ОСОБА_7 на вказану квартиру не є припиненим.

За таких обставин висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_7, не маючи намірів звільняти спірну квартиру, створює позивачу ОСОБА_9 перешкоди в реалізації повноважень власника цього майна і тому підлягає виселенню, - не відповідає матеріалам справи.

З аналогічних підстав неправомірним є й висновок суду про недійсність договору оренди квартири від 06 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 - з другої сторони.

Необхідно зауважити, що суд , вважаючи що у відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відсутні будь які законні підстави для проживання у спірній квартирі, прийшов до висновку що вказані відповідачі підлягають виселенню із спірної квартири на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення як і заявив ОСОБА_9.

Проте, згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто застосування даної статті можливе за наявності двох умов : систематичного порушення правил співжиття та вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. В позові не зазначено і судом не встановлено наявності визначених у статті умов для її застосування у зв'язку з відсутністю таких , а тому слід погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 про безпідставність застосування вказаної норми. Тобто не відповідає діючому законодавству шлях захисту свого права, який обрав ОСОБА_9.

Так у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України - за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.(Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України»).

Отже, спосіб захисту , передбачений ст. 116 ЖК України, як захід запобігання правопорушень у правовідносинах між наймачами житлових приміщень, членами їх сім`ї та іншими особами, які проживають з наймачем, може бути застосований, і не є способом захисту права чи інтересу, що застосовується на вимогу власника житла на підставі ст. 321 ЦК України.

Пред'являючи вимоги про визнання недійсним договору оренди квартири від 06.03.2014 року позивач, а потім і суд, задовольняючи такі, практично не мотивували висновки.

Встановлено, що позивач ОСОБА_9, не зареєстрований власником квартири АДРЕСА_1 і не був таким при укладанні договору оренди квартири , про що вище зазначалось.

ОСОБА_9 не є стороною договору оренди квартири від 06.03.2014 року.

Отже, враховуючи викладене, позивач не має правових підстав вимагати визнання недійсним вказаного договору , що не врахував суд, визначаючи недійсним договір оренди.

Крім того, суд не звернув уваги, що за нормою ч. 1 ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Це правило є імперативним і не може бути змінене за домовленістю сторін як договору найму, так і у договорах про перехід права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (в даному випадку до 01 липня 2015 року - ар. спр. 119 т.1). Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Таким чином, правовідносини, пов'язані з виселенням відповідачів ОСОБА_10 і ОСОБА_18 із спірної квартири мають вирішуватися відповідно до положень , які ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють відносини, які виникають із договору найму (оренди) житла, визначених ст.ст. 814 ; 821 ЦК України. Подання негаторного позову особою, що не набула права власності на спірну квартиру, є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9про визнання недійсним договору іпотеки, реєстраційний №2231 від 16.12.2013 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В.,- про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , суд вказав, що під час розгляду Придніпровським районним судом м . Черкаси цивільної справи № 2314/5677/12 про визнання результатів прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійсними, було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою відповідачці ОСОБА_7 було заборонено вчиняти будь-які дії направлені на відчуження спірної квартири.

Однак ухвала, про яку йдеться - про арешт нерухомого майна, - була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію обтяжень) 14.01.2014 року, і, дійсно , зазначена ОСОБА_7 як особа, майно / права якої обтяжуються (власник) (витяг з Держреєстру на ар. 121 т. 1 ), а договір іпотеки укладений 16.12.2013 року, тобто до ухвалення ще Придніпровським районним судом м . Черкаси рішення від 03.02.2014 року, яким визнано недійсними результати прилюдних торгів по реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29,2 кв.м., які відбулися 13.07.2012 року та оформлені протоколом №23-0049/12, а також актом держвиконавця від 17.07.2012 року, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7 від 19.07.2012 року, зареєстроване в реєстрі НОМЕР_1 приватним нотаріусом Ткаченком І.П. на спірну квартиру.

В законну ж силу зазначене рішення від 03.02.2014 року вступило лише 19.03.2014 року, коли було залишено в силі ухвалою апеляційної інстанції (ар.спр. 8-12 т.1).

Встановлено, що на момент укладення вказаного договору іпотеки, який належним чином нотаріально посвідчений , сторони мали повний обсяг повноважень щодо укладення цього договору і не існувало жодних заборон стосовно нерухомого майна, яке передавалося в іпотеку - квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

І, дійсно, як зазначає апелянт ОСОБА_6 в скарзі, в рішенні суду першої інстанції не наведено підстав, передбачених статтею 203 ЦК України, відповідно до яких визнано недійсним договір іпотеки, реєстраційний №2231 від 16.12.2013 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1, вартість якої визначена сторонами в сумі 188020,00 грн. (ар. спр 231-233 т.1) .

Як вбачається з рішення, суд визначився , оскільки в судовому порядку було визнано прилюдні торги з реалізації квартири та свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я відповідачки недійсними, у відповідачки ОСОБА_7 відсутні і повноваження для укладення будь - яких правочинів відносно цієї квартири.

Проте, такий висновок не відповідає вищенаведеним матеріалам справи.

Жодного доказу чи підстави недійсності оспорюваного договору іпотеки від 16.12.2013 року позивачем по суті не наведено, а судом не встановлено, тому висновок суду щодо недійсності зазначеного договору іпотеки від 16.12.2013 року не можна визнати обґрунтованим.

Необхідно зазначити, як вбачається з наведеного іпотечного договору від 16.12.2013 року, він був укладений в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 перед іпотекодержателем ОСОБА_6 за договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 09.07.2012 року, зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього, надалі за текстом - договір позики, а саме : повернення кредиту в розмірі 200000,00 грн. в строк до 09.11.2015 року (ар. спр. 231 т.1).

Встановлено, що узгоджений між сторонами в договорі позики графік повернення позичених коштів відповідачкою ОСОБА_7 не виконувався і станом на 07.02.2014 року заборгованість за договором позики становила 120000,0 грн., що в еквіваленті становило 15000 доларів США. В зв'язку з цим ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки. І рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2014 року позов задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв.м., житловою 17, 9 кв. м. вартістю 188020 , 0 грн. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1880,21 грн. (ар. спр. 12-13 т.1).

Встановлено також, що ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року вищезазначене рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1, - залишене без змін.

Наведеного суд, належним чином не з'ясувавши обставини справи, не врахував, і прийшов до висновків , які необґрунтовані матеріалами справи .

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв.м., ухвалюючи рішення про вселення позивача у вказану квартиру, про зобов'язання зареєструвати місце проживання його у даній квартирі суд «з подачі» позивача неправомірно виходив з того, що після визнання прилюдних торгів (як правочину) недійсними, після визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_7 на вказану квартиру наступають наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України щодо реституції та повернення сторін у стан , що існував до проведення прилюдних торгів . Фактично виходив з того , що ОСОБА_9 являється власником квартири АДРЕСА_1, хоча позивач не був зареєстрований таким і даних про це не встановлено.

Як зазначає в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7, такий позов ОСОБА_9 свідчить про бажання позивача повернути собі описане та арештоване заставне майно, не сплативши за нього ні копійки, та не погасивши борг перед Кредитно спілкою «Скарбничка», яке було забезпечено заставою нерухомого майна, що є протиправним, та таким, що ставить за мету отримання протиправної вигоди.

Розглядаючи спір , суд звертався до судової практики, вказував на обґрунтованість позиції позивача та його представника з посиланням на правові позиції Верховного Суду України , що містяться в постанові від 03.10.2011 року , відповідно до яких Вищий господарський суд України виходив із того, що продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів , як добросовісного набувача, у якого майно не може бути витребуване власником за будь - яких умов у силу ч.2 ст. 388 ЦК України.

При цьому Верховний Суд України зауважив , що зазначене може не прийматися до уваги , якщо державною виконавчою службою був порушений порядок виконання судових рішень, а протоколи проведення таких аукціонів визнані недійсними у судовому порядку, і , таким чином, визнання судом прилюдних торгів оформлених таким протоколом недійсними, є підставою визначити переможця торгів недобросовісним набувачем та витребувати в нього квартиру згідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України. Однак, безумовно, за доведеності обставин , що позивач є особою, яка вправі це зробити.

Водночас суд не врахував, що права особи, яка вважає себе власником майна , не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215;216 ЦК України.

При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-107цс12 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу.

Тобто особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким , а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Неправомірним слід визнати і рішення суду в частині зобов'язання Придніпровського РВ УВМС України в Черкаській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1.

Дана вимога позивача є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_9 не є власником квартири. Його право власності не встановлено та у визначеному законодавством порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Крім того, така вимога фактично висувається до державного органу і направлена на зобов'язання державного органу вчинити певні дії.

Тому така вимога підлягає розгляду не в порядку ЦПК а в порядку КАС України .

Отже в даному випадку позивач звернувся до суду ще й з порушенням вимог порядку розгляду таких спорів, керуючись нормами ЦПК , тоді, як такі спори мають розглядатися в порядку КАС .

Аналізуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду, висновки якого не відповідають і не обґрунтовані матеріалами справи, підлягає до скасування з ухваленням нового - у відповідності з встановленими обставинами справи, - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 як неправомірних.

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2015 року по даній справі скасувати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , Придніпровський РВ УМВС України в Черкаській області , третя особа КС "Скарбничка", - про визнання права власності, виселення, вселення, визнання недійсним договору оренди квартири від 06.03.2014 року, визнання недійсним договору іпотеки від 16.12.2013 року, зобов'язання зареєструвати місце проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :