Справа № 156/42/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/181/16 Категорія: 32 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів Здрилюк О.І., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом внаслідок злочину,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Іваничівського районного суду від 03 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Іваничівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину. Свій позов мотивує тим, що 13 серпня 2008 року під час дорожньо-транспортної пригоди в смт. Іваничі з вини відповідача він отримав тілесні ушкодження. З приводу даного факту відносно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, яка 19.03.2009 року була закрита на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію». 26 березня 2009 року МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Після стаціонарного обстеження з 20.05.2013 року по 29.05.2013 року у Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів ім. М.І.Пирогова Нововолинською МСЕК при повторному огляді було продовжено третю групу загального захворювання. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 07.12.2011 року ОСОБА_2 втратив загальну працездатність на 25 %, яку було встановлено вперше, що вже встановлювалося у рішенні Іваничівським районним судом від 16 лютого 2012 року та підтверджена рішенням апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2012 року.

Станом на 01 листопада 2012 року відповідач відшкодував завдану шкоду, однак з листопада 2012 року відшкодування шкоди припинено, оскільки по цей час було встановлено групу інвалідності.

Відповідно до висновків Нововолинської МСЕК третю групу інвалідності було продовжено до 01 липня 2014 року (а.с. 10, 20).

А тому просив стягнути із відповідача спричинену йому шкоду з розрахунку мінімальної заробітної плати, оскільки як на час дорожньо-транспортної пригоди, так і на час розгляду справи не працював і не працює.

Вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому щомісячний розмір відшкодування шкоди у період з 01 листопада 2012 року по 01січня 2014 року в розмірі 4021 грн. 75 коп. Крім того, відповідач повинен відшкодовувати йому з 01 січня 2014 року по 01 липня 2014 року завдану ним шкоду, пов'язану із каліцтвом, шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 25 % від мінімальної заробітної плати, діючої на час виплати.

Рішенням Іваничівського районного суду від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом внаслідок злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2014 року загальну суму по відшкодуванню шкоди, завданої каліцтвом, пропорційно ступеню втрати працездатності в сумі 4021,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 щомісячне відшкодування шкоди з 01 січня 2014 року по 01 липня 2014 року у розмірі, пропорційному ступеню втрати працездатності ОСОБА_2 до мінімальної заробітної плати.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясуванні всі обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що діагнози встановлені ОСОБА_2 уже після дорожньо-транспортної пригоди і не є у причинно-наслідковому звязку з нею, а тому 25 % втрати працездатності у позивача не може бути.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечили, оскільки вважають, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 повинен нести відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості у виді закритого перелому середньої і нижньої третини лівого стегна зі зміщенням. Постановою Іваничівського районного суду від 19 березня 2009 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та кримінальну справу відносно ОСОБА_4 закрито згідно п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію». Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Виходячи із ст. 61 ЦПК України обставини спричинення ОСОБА_2 заподіяння тілесних ушкоджень в результаті ДТП не підлягають доказуванню.

26 березня 2009 року Нововолинським МСЕК ОСОБА_2 було встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання до 01 квітня 2010 року, яка була продовжена 08 квітня 2010 року до 01 квітня 2011 року, 31 березня 2011 року група продовжена до 01 квітня 2012 року ( довідка до акта огляду МСЕК № 0071051) ,02 квітня 2012 року групу продовжено до 01 квітня 2013 року( довідка Нововолинської МСЕК 0090491, а.с 10). Згідно останнього висновку Нововолинської МСЕК ОСОБА_2 було продовжено ІІІ групу інвалідності з 01 квітня 2013 року по 01 липня 2014 року ( довідка до акта огляду МСЕК №0049529, а.с. 20). Згідно висновку комісійної судово-медичної експертної комісії Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи від 07.12.2011р. № 98 втрата загальної працездатності ОСОБА_2 становить 25 % ( а.с.12 -18). Висновком комісійної судово-медичної експертизи №52 від 22.09.2014 року підтверджено, що в звязку із тілесним ушкодженням у вигляді закритого перелому лівого стегна, яке виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13.08.2008 р. на даний час втрата загальної працездатності ОСОБА_2 становить 25 %.( а.с.80).

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі. Така особа зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно встановив і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність покладення на відповідача ОСОБА_4 обов'язку по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи відповідача та його представника щодо невідповідності встановленого відсотку втрати професійної працездатності до отриманих тілесних пошкоджень, які є у позивача на даний час, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема із висновків експерта № 52 від 14.08 22.09.2014 року, № 29 від 25.05. 19.06.2015 року вбачається, що відповідно до п. 137 «а» «Таблиці втрати загальної працездатності в результаті різни х травм» - в звязку з тілесним ушкодженням у вигляді закритого зламу лівого стегна, яке виникло внаслідок ДТП 13.08.2008 року на даний час втрати загальної працездатності гр. ОСОБА_2 становить 25 %. При визначені відсотка втрати працездатності експертами не було включено діагноз черезвертельний злам лівого стегна, оскільки даний діагноз в медичній документації встановлено тільки 2.04.2012 року (а.с. 70-80, 94-107). Даний факт підтвердила в судовому засіданні експерт ОСОБА_1, яка надала пояснення по висновках експертів. Також експерт суду пояснила, що відсоток втрати працездатності встановлюється на підставі діагнозів лікарів, які обстежують та лікують потерпілого. І в разі зміни висновків лікуючих лікарів можуть бути змінені й відсотки.

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів вважає, що 25 % втрати професійної працездатності не спростовані відповідачем в судовому засіданні. Будь-яких інших доказів відповідач суду не надав.

Згідно із ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя здійснюється щомісячними платежами.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром відшкодування шкоди судом першої інстанції, оскільки розмір суми та розрахунок шкоди відповідачем не оскаржувалися.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, визначився з відповідною правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, докази наявні в матеріалах справи, зміст оскаржуваного рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду від 03 грудня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: