Рішення

Іменем України

СПРАВА № 712/7018/16-ц

Провадження №2/712/1745/16

05 вересня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарі - Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. визнані незаконними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області по невиконанню постанови Соснівського районного суду м. Черкаси № 2а-354/12 від 26.09.2012, якою визнано протиправною відмову Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2010 - 2011 роки відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2010- 2011 рік відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично проведеної виплати. Вказує, що на виконання постанови у справі 2а-354/12 йому нараховано допомогу в сумі 12700 грн., однак відповідачем не забезпечується виплата цих коштів позивачу, чим йому завдана матеріальна шкода на суму 12700 грн. та моральна шкода. Уточнившись з позовними вимогами, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду 12700 грн. та моральну шкоду в сумі 15300 грн., всього стягнути 28000 грн.

В судове засідання позивач не зявився, в наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити, в письмових поясненнях вказував, що з вини відповідача позбавлений права на майно, а саме кошти нарахованої на виконання судового рішення допомоги в сумі 12700 грн., чим завдана йому матеріальна шкода, моральна шкода полягає в стражданнях від тяжких хвороб, оскільки з вини відповідача не може отримати лікування.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала вину відповідача у тривалому невиконанні судового рішення на користь позивача, вказувала, що виконання постанови від 26.09.2012р. відповідачем забезпечується у межах наданих йому повноважень у порядку, визначеному законом, в межах бюджетних призначень, оскільки виплата коштів бюджету понад затверджені бюджетні призначення заборонено законодавством, також невиплачені позивачу кошти на виконання судового рішення не є реальними збитками, також вказувала, що позивачем не доведено, в чому полягали та коли були спричинені позивачу моральні страждання, не наведено аргументів щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заперечували причинний зв'язок між стражданнями позивача від захворювань та діями чи бездіяльністю відповідача, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали справи № 2а-354/12, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2012 року у справі № 2а-354/12 позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано протиправною відмову Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2010 - 2011 роки відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2010- 2011 рік відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично проведеної виплати. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили 10.12.2013р., залишена без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013р. залишена без зміни.

18.06.2014р. виданий виконавчий лист № 2а-364/12, в якому строк предявлення судового рішення до примусового виконання вказаний 10.12.2014р.

23.06.2014р. відкрито провадження ВП № 43811546 у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області.

20.08.2014р. Департаментом соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації повідомлено про здійснення на виконання постанови суду нарахування допомоги на користь ОСОБА_1 в сумі 12700 грн. та виконання в частині стягнення коштів має виконуватись в порядку згідно з Законом «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» при надходженні бюджетних призначень.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.08.2014р. відмовлено у заяві ОСОБА_1 про зміну способу виконання даного рішення на стягнення боргу з рахунку ГУ Державної Казначейської служби в області.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10.10.2014р. відмовлено у заяві державного виконавця про зміну способу виконання постанови суду від 26.09.2012р. зі стягненням з боржника нарахованих сум.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.11.2014р. відмовлено у заяві ОСОБА_1 про заміну боржника на Головне управління казначейської служби та зміну способу виконання постанови суду від 26.09.2012р. зі стягнення з останнього нарахованих сум.

Постановою від 23.01.2015р. виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону «Про виконавче провадження». У відповідності до постанови КМУ № 440 від 03.09.2014р. виконавчий документ внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № ЄДРВП № 45872567.

10.04.2015 року на адресу ГУ ДКСУ у Черкаській області від органу державної виконавчої служби надійшла вищевказана постанова для її подальшого виконання щодо стягнення на користь ОСОБА_1 12700, 00 грн. Згідно п. 20 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою КМУ № 440 від від 3 вересня 2014 р.погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі № 823/2438/15 визнані незаконними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області по невиконанню постанови Соснівського районного суду м. Черкаси № 2а-354/12 від 26.09.2012. Встановлено, що представником відповідача не надано доказів про відсутність бюджетних асигнувань для забезпечення виконання рішень суду, де боржниками виступають органи державної влади, а також, які саме передбачені законом заходи здійснюються ГУ ДКСУ у Черкаській області для виконання постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2012 року у справі № 2а-354/12. Ухвалою від 31.05.2016р. відкрито касаційне провадження у справі № 823/2438/15.

Згідно положень ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, враховуючи зазначенні правові норми, неотриманні позивачем кошти, стягнуті з боржника рішенням суду, у зв'язку з неналежним проведенням виконавчих дій, не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і не є майновою шкодою в розумінні закону. Сам факт тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми.Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів спричинення відповідачем реальних збитків, а заявлена сума вимог є нестягнутою сумою, нарахованою на виконання судового рішення та не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а також наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», який роз'яснив в п. 3, 5 вищевказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний звязок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову .

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано обєктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому втрат немайнового характеру у причинному звязку з бездіяльністю відповідача, зокрема не надано доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди, на який претендує позивач та з чого він при цьому виходить, доводи позивача про неможливість лікування через невиконання судового рішення не підтвердженні жодними медичними призначеннями такого лікування, його вартісний розмір та період часу, в зв'язку чим суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з органу казначейської служби.

При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового як інвалід І групи, тому на підставі ст.88 ЦПК України оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.22, 23, 11173, 1174 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції в 10-ти денний з моменту проголошення. Особи, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення суду вправі його оскаржити в апеляційному порядку в 10-денний строк з моменту отримання копії рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: