Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.,

з участю секретаря Хижук Л.І.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1

розглянуши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Уладівської сільської ради Літинського району про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Уладівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. В позові зазначає, що 17.09.2013 помер її чоловік ОСОБА_3, який до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина. До кола спадкового майна входить житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в с.Уладівка по вул.Шевченка,54 Літинського району та земельна ділянка № 152 кадастровий номер :01:000:0150 площею 1,11 га. в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Дане майно належало покійному ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Позивач є єдиною спадкоємицею на дане майно, за законом, однак не може оформити спадщину, адже її покійний чоловік за життя не встиг зареєструвати зазначені вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом в органах, які здійснювали державну реєстрацію нерухомого майна. Тому, за вказаних вище обставин, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, за захистом свого права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовільнити. Пояснила, що позивачка є єдиною спадкоємицею, що отримала спадщину, однак не може отримати правовстаноалюючі документи.

Представник відповідача, Уладівської сільської ради Літинського району, в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Дослідивши матеріали, які є у справі, взявши до уваги думку сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Копія свідоцтва про смерть (а.с. 7) свідчить, що ОСОБА_3 помер 17.09.2013 року. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9) встановлено, що позивач ОСОБА_2 дійсно є дружиною покійного ОСОБА_3. Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області 29 липня 2011 року (а.с.11) підтверджує, що житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований в селі Уладівка по вулиці Шевченка,54 Літинського району Вінницької області належав померлому ОСОБА_4. Із даного документу встановлено, що спірний будинок спадкодавець ОСОБА_3 отримав у спадщину після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла 11.12.2008 року. Факт смерті останньої також підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Інша копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області 29 липня 2011 року (а.с.12) свідчить про належність померлому ОСОБА_3 земельної ділянки №152, кадастровий номер :01:000:0150 площею 1,11 га. в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Із копії витягу із Спадкового реєстру (а.с.15) встановлено, що у Літинській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3. Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Вінницька область Літинський район, с.Уладівка, вул.Шевченка, 54 (а.с.17-21) встановлено, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1969 року за ОСОБА_5Наявна відмітка про відсутність правовстановлюючих документів. Довідка видана виконкомом Уладівської сільської ради (а.с.22) підтверджує, що ОСОБА_3 до дня смерті 17.09.2013 року проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майно № 70699230 від 18.10.2016 року(а.с.31) встановлено, що будинок №54 по вул. Шевченка в с. Уладівка Літинського району зареєстрований за ОСОБА_5, загальна вартість нерухомого майна становить 158468 грн., відомості про заборону відчуження відсутні, відомості в Державному реєстрі іпотек відсутні. Із копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, проведеною експертом ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель» (ліцензія ДАЗР України на проведення робіт із землеустрою, земле оціночних робіт серія АД № 034009 від 05.04.2012 року) (а.с.23-27) встановлено, що вартість спадкової земельної ділянки становить 20813 грн. Відповідь нотаріуса (а.с.32) свідчить, що ОСОБА_2 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті чоловіка у нотаріуса, через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (пубічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавиця своє право власності в БТІ не зареєстрував.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України , в редакції, що діяла до 2 травня 2009 р., право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку (ст. 126 ЗК).

Відповідно до Роз'яснення Міністерства Юстиції України щодо додаткоаих роз'яснень до переліку документів на право власності на земельну ділянку п1.2 передбачає, що питання щодо втрачених державних актів на земельну ділянку вирішується включно в судовому порядку і та в подальшому державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішення суду без видачі свідоцтва на право власності.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з пп.1 п.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту права може бути його визнання.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Проте, в даному випадку позивач позбавлений можливості володіти ,користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Враховуючи те, що покійний ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку, тому до спадкоємиці ОСОБА_6 переходить право, яке належало покійному.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст..213-215 , 256 ЦПК України, ст. 1216-1218, 392 ЦК України В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок з прибудовами, госопдарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Уладівка по вул. Шевченка,54 Літинського району, Вінницької області, позначений на плані літерою "А", загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 57,9 кв.м., веранда - літ."а", ганок;ганок; погріб з шиєю - літ. "Б"; сарай-літня кухня - літ."В"; вбиральня - літ."Г"; огорожа №1-4, після смерті ОСОБА_3, який помер 17.09.2013 року.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку №152 кадастровий номер :01:000:0150 площею 1,11 га в межах згідно з планом для ведення товарного сілськогосподарського виробництва, розташованої на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, після смерті ОСОБА_3, який помер 17.09.2013 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницькї області через райсуд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна