АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3421/15-ц 22-ц/774/735/К/16
Справа № 212/3421/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/735/К/16 суддя Зімін В.М.
Категорія № 5 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи відділу опіки та піклування Жовтневої районної в місті ради Грабарчук Олени Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, відділ опіки та піклування Жовтневої районної у місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просила позбавити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей права користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_5, виселивши їх без надання іншого житлового приміщення та знявши з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що вона є власником зазначеної квартири. Також у вказаній квартирі був зареєстрованим та проживав ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за життя якого без згоди власника у вказаній квартирі було зареєстровано відповідача із її неповнолітніми дітьми. Оскільки вказані особи не є членами власника квартири та були зареєстровані в ній без згоди останньої, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5. задоволено частково.

Виселено з квартири АДРЕСА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що суд першої інстанції дійшов самовільного висновку щодо її виселення із займаної квартири разом з неповнолітніми дітьми, оскільки уповноважені органи такої згоди не надавали. Зазначила, що померлий ОСОБА_8 є її рідним дідом зі згоди якого вона вселилась у спірну квартиру ще будучи неповнолітньою та досить тривалий час проживає в ній, тому пояснення позивача, що їй стало відомо про проживання відповідача в квартирі лише після смерті ОСОБА_8 не відповідають дійсності. Також зазначила, що ОСОБА_5 є другою дружиною її батька та саме за її згоди відповідачка вселилась не до помешкання свого батька з позивачем, а до свого дідуся у спірну квартиру. Вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо наявності у неї іншого житлового приміщення, оскільки спадковим майном після смерті ОСОБА_8 є квартира в якій проживають батько відповідача разом із позивачем, при цьому з останньою у відповідача неприязні відносини, у зв'язку із чим проживання у спадковій квартирі на думку ОСОБА_1 є неможливим. Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила, що позивач звернулась до суду із пропуском строку позовної давності, про що вона заявляла в суді першої інстанції, однак судом не надано вказаній обставини належної правової оцінки. Зокрема, суд зазначив, що позивачу стало відомо про порушення її права в лютому 2015 року, в той час як ОСОБА_1 вказувала, що її батьку та позивачеві достеменно відомо, що вона з 2005 року проживає у спірній квартирі разом із дідусем, оскільки останній поступився належною йому двокімнатною квартирою на користь позивача із батьком, на момент створення ними нової сім'ї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та виселяючи ОСОБА_1 разом із її неповнолітніми дітьми з належної позивачці квартири, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вселилась у спірну квартиру без згоди її власника. При цьому суд першої інстанції приймав до уваги, що про порушення свого права ОСОБА_5 довідалась лише в лютому 2015 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру на житлове приміщення № 1811 від 26.10.1989 ОСОБА_9 надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, склад сім'ї одна особа (а.с.11).

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 16.04.2015 № 170 було видано на ім'я ОСОБА_9 дублікат свідоцтва про право приватної власності на 6/1000 часток житлового будинку по АДРЕСА_7 замість втраченого свідоцтва про право власності від 24.11.1992 року, зареєстрованого у реєстровій книзі 66 стр. 11 за номером запису 11 (а.с.10). Відповідно до дублікату свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24.11.1992 року, виданого виконкомом Жовтневої районної ради Народних депутатів м. Кривий Ріг, ОСОБА_9 на праві приватної власності належить 6/1000 частин житлового АДРЕСА_8

11 серпня 1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_9», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області серії НОМЕР_1, виданого 11.08.1995 року (а.с.12).

Згідно довідки ЖБК «Жовтень-14» станом на вересень 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають 3 чол., а саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована 21.10.2005 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована 21.10.2005 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 29.12.2010 року (а.с.65).

Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 138326 від 18.02.2015 року, квартира, розташована в АДРЕСА_9, зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 66-11-11 на ім'я ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.11.1992р. районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Жовтневої районних Ради народних депутатів м. Кривого Рогу згідно з рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 26.10.1989 року (а.с.66).

09 січня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір найму житлової площі, за погодженням з ЖЕК № 36, а саме квартири площею 16,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_10

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 93).

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_5 зазначила про те, що відповідач разом із своїми неповнолітніми дітьми зареєструвалась у спірній квартири без її згоди.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення положень ст.10,60 ЦПК України, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_5 не надано до суду належних та допустимих доказів її посилання про те, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі без її згоди як власника помешкання.

Проте колегія суддів вважає недоведеною за допомогою належних і допустимих доказів обставину щодо необізнаності ОСОБА_5 щодо реєстрації ОСОБА_1 в належній їй квартирі. Натомість, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за домовленістю між ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_8, вказані особи фактично обмінялись належними їм житловими площами, для подальшого поживання лише після чого відповідач по справі будучина той час сама неповнолітньою, зі згоди вказаних осіб вселилась до отриманої ОСОБА_8 внаслідок проведеного обміну спірної квартири та відповідно в подальшому була в ній зареєстрована. Діти відповідачки зареєстровані в спірній квартирі з часу їх народження.

Крім того, як зазначено вище 11 серпня 1995 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_9».

Частина 2 ст. 64 ЖК України передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 ЖК України. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.

Отже, в такому випадку ОСОБА_1 вважається членом сім'ї ОСОБА_5, оскільки фактично доводиться їй падчеркою, адже згідно свідоцтва про народження відповідача (а.с.114) ОСОБА_10 є її рідним батьком, а діти відповідачки, відповідно, є онуками.

У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже підстав, передбачених зазначеними нормами для виселення ОСОБА_1 із займаного нею та її неповнолітніми дітьми житлового приміщення, колегія суддів не вбачає.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_1 іншого житлового приміщення.

Так, ОСОБА_1 дійсно має право на спадкування квартири, яка за життя належала її дідусеві, у зв'язку із чим зверталась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, фактично відповідач позбавлена можливості успадкувати вказане житло, оскільки позивач разом із своїм чоловіком, батьком відповідача, утримують у себе правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, також звернувшись до нотаріальної контори з метою спадкування. Відтак, у зв'язку із відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів на спадкову квартиру, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її дідуся ОСОБА_8

Колегія суддів враховує ту обставину, що доказів на підтвердження надання згоди ОСОБА_5 на вселення до спірної квартири ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 відповідачем надано до суду не було. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що згідно форми № 16 (а.с. 81) ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартири з 21.10.2005 року та є вселеною до дідуся, проживаючого у вказаній квартирі. Отже відповідач зареєстрована у спірній квартирі вже понад 10 років, тому не дивною є відсутність інформації на підставі яких документів були зареєстровані ОСОБА_1 разом із своїми неповнолітніми дітьми у спірній кір тирі, адже згідно відповіді Жовтневого районного відділу ДМС України в м. Кривому Розі термін зберігання заяв про реєстрацію місця проживання - 3 роки.

Крім того, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами і доповненнями, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак факт того, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відтак, оцінюючи доводи обох сторін та докази надані ними на підтвердження викладених обставин в їх сукупності ,колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, відділ опіки та піклування Жовтневої районної у місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 267,96 грн. на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: