АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2077/16 Справа № 202/6121/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І, Каратаєвої Л.О.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Дніпрометиз", третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Дніпропетровську про визначення права на встановлення середньомісячного заробітку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що 07.04.1995 року він отримав виробничу травму, в результаті якої йому згідно із наказом №220 від 18.10.1995 року було неправильно визначено середній заробіток у сумі 133 грн.56 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року з ВАТ «Дніпрометиз» було стягнуто на його користь недоплату в розмірі 23377 грн. 42 коп. за період з 07.08.1995 року по 01.06.2001 року. Позивач просив визнати його право на забезпечення в разі часткової втрати працездатності та установити йому середньомісячний заробіток, який було застосовано в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2004 року, який йому потрібен для одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню в повному обсязі по отриманій 07.04.1995 року травмі в сумі 456,02 грн. (а.с.1-2, 95-96).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.103-104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове (а.с.108-111).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Установлено, що 07.04.1995 року позивач, працюючи на ВАТ «Дніпрометиз». отримав виробничу травму, про що складено акт за формою Н-1 від 11.04.1995 року та призначена сума відшкодування шкоди. 19.07.2001 року ВАТ «Дніпрометиз» за актом приймання-передачі №11358 від 19.07.2001 р. передало особову справу ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, яке з того часу проводить страхові виплати ОСОБА_3

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 раніше: в березні 1998 року, в червні 2007 року, і у квітні 2009 року звертався до суду з аналогічними позовами до тих же відповідачів і ці позови знайшли своє вирішення у рішеннях Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2004 року залишено без змін, у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року, і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» про встановлення розміру середньомісячного заробітку для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (базового заробітку) з 07 серпня 1995 року в сумі 456 грн. 02коп., про встановлення розміру втраченого заробітку з 01 квітня 2001 року в сумі 242грн. 15коп. та зобов'язання передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку з 01 квітня 2001 року в сумі 242грн. 15коп., - відмовлено; а також у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2009 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року залишено без змін.

Зазначені судові рішення набрали законної сили, тому суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_3 в задоволенні його позовних вимог по даній справі, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до повторення обставин справи, незгоди із рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року, та іншими судовими рішеннями, і висновків суду не спростовують.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином суд не встановлює розмір заробітку, який потрібен позивачу для одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 у спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який обрано позивачем, але не передбачено законом.

Крім того, фактично такі ж позовні вимоги розглядались судами і в інших справах, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року, рішенням цього ж суду від 27 травня 2015 року.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: