Справа № 226/1540/16-ц
Провадження № 226/1540/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.11.2016 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

при секретарі Пікало К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

07.09.2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року (додатковою угодою реєстраційний номер договору змінений на № 0, 1), укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2, та забезпеченим порукою ОСОБА_3 відповідно до умов укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») договору поруки № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року, у загальному розмірі 731 410,72 гривень, з яких:

- тіло кредиту 170 151,64 гривень;

- відсотки 291 682,18 гривень;

- пеня 269 576,90 гривень,

посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобовязань, що випливають з умов вищевказаного кредитного договору, щодо погашення кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах, визначених цим договором.

Крім того, позивач вказує, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі прав вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року (додатковою угодою реєстраційний номер договору змінений на № 0, 1) до ОСОБА_2 та за договором поруки № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року до ОСОБА_3 Позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь суму зазначеної вище заборгованості та судовий збір в розмірі 10 971,16 гривень.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, де серед іншого зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідачі належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у заочному порядку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; за ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності в разі неможливості виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року з додатками АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 14 900 доларів США на строк користування з 19.08.2006 року по 19.08.2011 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11 % річних з подальшим переглядом ставки відповідно до п. 9.2 договору, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором (а.с. 6-12). Додатковою угодою б/н від 30.01.2009 року сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору № 033-ТТ№30-АД (№ 0), так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1. Крім того, п. 1.1 додаткової угоди змінена редакція п. 1.2.1 кредитного договору та кінцевим терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості визначене 19.08.2013 року (а.с. 15-16).

Наданий ОСОБА_2 кредит забезпечений порукою ОСОБА_3, про що 19.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк»), позичальником ОСОБА_2 і поручителем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 033-ТТ№30-АД/П (а.с. 17-18).

Відповідно до п. 7.1 згаданого кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує пеню з розрахунку 0,2% від суми заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення, включаючи день сплати заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на період, за який сплачується пеня (а.с. 9).

Пункти 1.3, 1.4 договору поруки № 033-ТТ№30-АД/П від 09.08.2006 року встановлюють, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником утому ж обсязі за виконання позичальником умов основного зобовязання (а.с. 17).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року (додатковою угодою реєстраційний номер договору змінений на № 0, 1) до ОСОБА_2 та за договором поруки № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року до ОСОБА_3 (а.с. 26-28).

Також судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 47-51ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Через невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором його заборгованість за цим договором станом на 29.07.2016 року склала у загальному розмірі 731 410,72 гривень, з яких тіло кредиту 170 151,64 гривень; відсотки 291 682,18 гривень; пеня 269 576,90 гривень (а.с. 24-25).

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки № 033-ТТ№30-АД від 19.08.2006 року, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони встановили, що строком припинення поруки є припинення всіх зобовязань позичальника за кредитним договором.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів, які виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14, що набула сили правового висновку, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене ним припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості до боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди строк виконання основного зобовязання у повному обсязі настав 19.08.2013 року, отже позивач був зобовязаний предявити позов до поручителя ОСОБА_3 протягом шести місяців, починаючи від 19.08.2013 року, але не зробив цього та звернувся до суду з даним позовом лише 07.09.2016 року, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3, встановлена договором поруки № 033-ТТ№30-АД/П від 19.08.2006 року, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом є такою, що припинена. Таким чином, вимоги позивача до ОСОБА_3 є такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» документально підтверджені судові витрати судовий збір в сумі 10 971,16 гривень та витрати на оголошення в пресі в сумі 420 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , р/р 1026 в НБУ, МФО 300001, заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 731 410 (сімсот тридцять одна тисяча чотириста десять) гривень 72 копійки, тіло кредиту 170 151,64 гривень; відсотки 291 682,18 гривень; пеня 269 576,90 гривень.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , р/р 1026 в НБУ, МФО 300001, судовий збір в сумі 10 971 (десять тисяч девятсот сімдесят одна) гривня 16 копійок та витрати на оголошення в пресі в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана відповідачем до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова