Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І., Закропивного О.В.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, міського комунального підприємства "Основаніє", третя особа - Восьма державна нотаріальна контора, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача; за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_4, третя особа - міське комунальне підприємство "Основаніє", про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог указувала на те, що з 2007 року зі згоди свого батька ОСОБА_5 проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої він був та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначала, що з батьком вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, проте у квартирі вона не зареєстрована.

З огляду на зазначене та на підставі ст.ст. 64, 65, 106 ЖК України, просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 та визнати її наймачем указаної квартири.

У квітні 2015 року Запорізька міська рада звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виселення останньої із квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог указувала на те, що ОСОБА_4 проживає в указаній квартирі без достатніх правових підстав, оскільки зареєстрована за іншою адресою, а в спірну квартиру вселилась з порушенням установленого порядку. У зв'язку зі смертю наймача дія договору найму припинилась, відтак ОСОБА_4 підлягає виселенню з квартири на підставі ст. 116 ЖК України.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги Запорізької міської ради задоволено частково, виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення позову Запорізької міської ради, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, оцінивши належним чином подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України) виходив із того, що ОСОБА_4 вселилася у спірну квартиру з порушенням вимог і порядку встановленого ст. ст. 64, 65 ЖК України, зберігає за собою право користування іншим приватизованим житлом, а тому не набула права користування спірною квартирою. Договір найму спірної квартири припинився після смерті ОСОБА_5 відтак ОСОБА_4 підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
О.В. Закропивний