Справа № 727/2757/16-ц
Провадження № 2/727/1062/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини.

В своїй позовній заяві посилається а те, що 08 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, який 23 липня 2013 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Від спільного подружнього життя у них 19 березня 2010 року народився син - ОСОБА_2.

З моменту народження, її син ОСОБА_2 постійно проживав і є зареєстрованим з нею у її квартирі, що знаходиться за адресою 58018, АДРЕСА_1.

Зазначає, що станом на сьогодні дитина проживає у ї свекрухи, мати її колишнього чоловіка, в добровільному порядку батько не віддає дитину, не дозволяє спілкуватися і бачитися з дитиною. Дитина без поважної причини, від коли її забрав батько, не відвідує дитячий садок, не відвідує гуртки.

Починаючи з 22 березня 2016 року вона являється фізичною особою-підприємцем, тому може матеріально утримувати та забезпечити свого сина, крім цього у неї є нерухомість та земельна ділянка на праві приватної власності. Зазначає, що характеризується позитивно, не перебуває на обліках у психіатричній лікарні та наркодиспансері, не перебуває у правоохоронних органах на обліках, ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, тобто не має жодної виняткової обставини, на підставі якої її син має проживати окремо від неї.

Також, зазначає, що відкрила туристичну візу по запрошенню родичів у США, де вона із сином мали вилетіти 14.01.2016 року та прилетіти в Україну через два місяці. В США дитина мала б змогу удосконалити англійську мову і відпочити, а вона мала пройти дизайнерський курс, на що батько дитини не заперечував та надав згоду - заяву на дозвіл вивезення дитини до Сполучених Штатів Америки, однак перед виїздом батько сина поросив для оформлення іншої візи закордонний паспорт дитини, і на її прохання повернути паспорт дитини він не віддав, тому син не зміг поїхати з нею до родичів, хоча уже квитки були придбані, що підтверджується копіями. Наявність згоди батька на виїзд дитини до США підтверджується заявою. На всі її прохання віддати паспорт дитини батько не реагував, оскільки взяти з собою сина вона не змогла, а була вимушена поїхати, адже навчання вже було оплачено та й його не можна було переносити. Дане навчання необхідно їй для роботи, щоб належним чином забезпечити фізичний і духовний розвиток своєї дитини, майбутнє своєї дитини і дати йому все необхідне. Приїхавши з США вона одразу зателефонувала до батька дитини та благала батька дитини віддати їй сина, але він не реагує на вмовляння, та почав погрожувати і сказав що сина не віддасть і син буде жити з ним. З того часу, а саме з 16 березня 2016 р. вона побачила заляканого сина один раз у кафе.

Вказує, що її чоловік примусово змінив місце проживання їхнього сина та вивіз дитину до Федеративної Республіки Німеччини і вона не знає де і з ким проживає її син, чи там є належні умови для його проживання, що зашкоджує нормальному фізичному і розумовому розвитку дитини, але сину шість років у вересні він має йти до школи.

Оскільки батько дитини разом із своєю дружиною, яка є вагітною і планує народжувати дитину в Німеччині та жити в Німеччині, вивезли сина самочинно, тобто без її згоди змінили примусово місце проживання їхнього сина, адже дитина від народження і після розлучення проживала разом з нею у її квартирі, що є недопустимим оскільки дитина має готуватися до школи, має розвиватися морально, фізично та духовно і бути належним чином забезпеченою.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Вона до цього часу ніколи не обмежувала батька сина у спілкуванні з сином і станом на майбутнє не має наміру перешкоджати батькові дитини в здійсненні його прав та обов'язків щодо сина.

Вважає, що їхній син повинен проживати разом з нею та вести здоровий та звичний для нього спосіб життя в квартирі, де він жив від народження, яка належить їй на праві приватної власності за адресою 58018, АДРЕСА_2.

Враховуючи вищезазначене, просить визначити місце проживання сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі мною, його матірю, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою 58018, АДРЕСА_3, та стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу.

08 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду, через свого представника ОСОБА_4 за довіреністю, із зустрічною позовною заявою, в якій посилається на те, що ОСОБА_3, уклав шлюб з ОСОБА_1, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. 23 липня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що їхній син проживає разом з ним з лютого 2016 року. Дитині створені всі необхідні умови для навчання, відпочинку, дозвілля та повноцінного розвитку. Він повністю забезпечує сина одягом та харчуванням. Він належним чином забезпечений житлом.

Зазначає, що 22.06.2016 року ним було подано клопотання на надання дозволу на тимчасове проживання в Німеччині на ім'я ОСОБА_2 ОСОБА_5. На теперішній час дитина проживає в Німеччині, м.Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1, що підтверджується довідкою від 13.07.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пройшли реєстрацію місця проживання за адресою: 53757 Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1. Дитина зарахована до Католицької початкової школи Занкт-Мартін у м. Занкт-Аугустін-ін-Мюлльдорф.

Крім того, дитині забезпечений належний лікарський нагляд, 18.07.2016 дитина отримала сімейну страховку в загальній територіальній лікарняній касі Зейнланд/Гамбург.

Також зазначає, що має постійний дохід. Ним укладено трудовий договір з TOB Flexbau Hochbau, відповідно до якого, він офіційно влаштований на роботу з 18.07.2016 р. Будь-якими психічними захворюваннями не хворів та не хворіє, психічних розладів не має, не вживає алкогольні напої та наркотичні засоби.

Дитина має до нього особисту прихильність та зростає у повній гармонії та любові, його контакт, як батька з дитиною має систематичний, стійкий характер, про що свідчить позитивне емоційне ставлення до нього, на що вказує Психологічний висновок про вплив сімейних стосунків на психоемоційний стан дитини від 13.07.2016 р., складений психологом ОСОБА_7 Він, та його нинішня дружина дуже люблять та поважають дитину, котра відповідає їм взаємністю.

Натомість, відповідачка не здатна в повному обсязі та належним чином виконувати покладені на неї обовязки щодо виховання та розвитку сина ОСОБА_5, оскільки значну частину свого часу приділяє дозвіллю, часто відсутня за місцем свого проживання, на тривалий період залишає дітей на своїх знайомих. Зі слів ОСОБА_5 було з'ясовано, що біологічна мати дозволяла собі за його присутності вживати алкоголь, лаятись та недостатньо приділяла йому увагу. Відповідачка має неврівноважений характер, дитина їй байдужа. Крім того, відповідачка матеріально не забезпечена, отримує нерегулярний та мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби.

Дані обставини вказують на те, що відповідач не приймає належної участі у вихованні сина, не цікавиться розвитком дитини, в той час, коли належні умови для виховання та розвитку дитини створені саме ним, що на його думку, є підставою для задоволення заявленого позову.

Зазначає, що визначення місця проживання дитини з матір'ю може призвести до негативного впливу на її здоров'я та життя. Так, психологом за результатами спілкування з дитиною вказано, що відповідач не приділяла уваги сину, а тривала відсутність спілкування батька з дитиною може мати психотравмуючий вплив на їхнього сина. Також з вказаного висновку вбачається, що у дитини неподоланий високий рівень тривожності, яка ймовірно виникла під час проживання з біологічною матір'ю або іншими людьми за відсутності матері.

Крім того, показовим є також той факт, що мачуха приділяє багато уваги дитині, між ними встановлені теплі, довірливі відносини, що підтверджується вищевказаним висновком психолога.

З приводу того, що відповідач заявляє, що він самочинно змінив місце проживання дитини, зазначає, що на його прохання місце проживання їхнього сина було тимчасово змінено за згодою відповідача, а саме ОСОБА_1 було добровільно передано йому закордонний паспорт дитини для оформлення візи, про що вона сама вказує у своїй позовній заяві, тобто відсутній передбачений статтею 162 СК України факт протиправної поведінки одного з батьків - самочинної, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина, зміни одним з батьків місця проживання дитини.

Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлення піклування матері.

Просить задовольнити свою зустрічну позовну заяву, а саме визначити місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним. Відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до нього про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини.

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та в її інтересах представник ОСОБА_8 не зявилися, від представника позивача за первісним позовом за довіреністю ОСОБА_8 надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та в його інтересах представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ОСОБА_9 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом.

Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення на підставі поданих до суду доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1210, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №011110 (а.с.10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2013 року було розірвано даний шлюб між сторонами (а.с.17).

Від спільного подружнього життя у сторін 19 березня 2010 року народився син - ОСОБА_2, що посвідчується копією Свідоцтва про народження ОСОБА_7 1-МИ №113794 від 12 квітня 2010 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №733.(а.с. 12).

З моменту свого народження, дитина постійно проживала і є зареєстрованою із матірю у квартирі, яка належить на праві власності позивачці за первісним позовом, що знаходиться за адресою 58018, АДРЕСА_4, даний факт підтверджується довідкою про склад сім'ї та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, (а.с. 15, 29).

Як встановлено в судовому засіданні, дитина на даний час проживає з батьком в Республіки Німеччини, починаючи з лютого 2016 року.

Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_10, ОСОБА_1, повідомлено адміністрацію прикордонної служби України про те, що 20 травня 2016 року вона відкликала заяву, справжність підписів на якій посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_10 18 березня 2016 року за реєстровими номерами 343, 344, якою надавала згоду на відкриття Консульською установою Польщі в України віз та на тимчасові поїздки до Польщі та інших країн Шенгенської Угоди та країн Євросоюзу, у тому числі Німеччини, Литви, Румунії, Угорщини, Словаччини, Болгарії, Греції, Франції, Іспанії з метою туризму та відпочинку, нашому синові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, в період з 01 квітня 2016 року до 22 червня 2019 року та на супровід сина у таких поїздках ОСОБА_3. (а.с. 55).

До виїзду дитини до Республіки Німеччини малолітній ОСОБА_2 відвідував дитячий садок №52 та позитивно характеризується у поведінці з однолітками, а також відвідував гуртки у межах садка - так і поза межами, ходив на плавання та теніс для нормального фізіологічного, творчого та психологічного, розумового розвитку дитини, що підтверджується довідками та Характеристикою (а.с. 13,16,43,44).

Так, відповідно до характеристики, що видана дитячим садком який відвідувала дитина, яка характеризує позивачку за первісним позовом як маму дитини позитивно, Характеристика видана КЖРЕП №4, яка характеризує позивачку за первісним позовом, як людину в суспільстві та побуті, а також Акт опитування сусідів про взаємовідносини із сином і батьком дитини, також позитивні. (а.с. 16-18).

Починаючи з 22 березня 2016 року позивачка за первісним позовом являється фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про її реєстрацію та Свідоцтвом про сплату єдиного податку, тому може матеріально утримувати та забезпечити свого сина, крім цього у неї є нерухомість та земельна ділянка на праві приватної власності. (а.с. 12, 27).

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом не судима та в неї не перебуває на психіатричному чи наркологічному обліках або консультативному обліку, що підтверджується довідками (а.с. 19-21), дане також підтверджує факт відсутності ОСОБА_1 аморальної чи іншої негативної поведінки.

Також судом встановлено, що 22.06.2016 року відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом було подано клопотання на надання дозволу на тимчасове проживання в Німеччині на ім'я ОСОБА_1 ОСОБА_5. На теперішній час дитина проживає в Німеччині, м. Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1, що підтверджується довідкою від 13.07.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пройшли реєстрацію місця проживання за адресою: 53757 Занкт-Аугустін, район Мюлльдорф, вул. Даммштрассе, 3/1. Дитина зарахована до Католицької початкової школи Занкт-Мартін у м. Занкт-Аугустін-ін-Мюлльдорф. Крім того, дитині забезпечений належний лікарський нагляд, 18.07.2016 дитина отримала сімейну страховку в загальній територіальній лікарняній касі Зейнланд/Гамбург. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за первісним позовом укладено трудовий договір з TOB Flexbau Hochbau, відповідно до якого, він офіційно влаштований на роботу з 18.07.2016 р. Будь-якими психічними захворюваннями не хворів та не хворіє, психічних розладів не має, не зживає алкогольні напої та наркотичні засоби, що підтверджується належними документами (а.с. 101).

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, яка зазначає, що не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як слідує із висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 19 вересня 2016 року №01/02-24/2650 (а.с.105106), з урахуванням інтереси дитини, вважає за не доцільне відібрати малолітнього ОСОБА_2 від батька та визначити місце його проживання з матірю ОСОБА_1А, при цьому не порушуючи права батька брати активну участь у вихованні та спілкуванні із дитиною. (а.с./105-106)

Рішенням Чернівецької міської ради від 13 вересня 2016 року №572/17 про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_2 від батька та визначення місця проживання вирішено: надати до суду висновок про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_3 та визначення місця проживання із матірю ОСОБА_11, не порушуючи права батька брат участь у вихованні та спілкуванні із дитиною.(а.с.108).

Також, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

За таких обставин, враховуючі всі обставини, які були встановлені в судовому засіданні, прийнявши до уваги всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог первісного позову та необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам малолітньої дитини, а в задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком повинно бути відмовлено.

Що стосується вимог позивача за первісним позовом відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з наведених норм закону та з урахуванням того, що підтверджуючих документів оплати за надану правову допомогу суду не надано, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача за первісним позовом та позивача за первісним позовом слід стягнути судові витрати на користь позивача за первісним позовом в розмірі 1102 грн. 04 коп., згідно квитанції (а.с.2).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 197, 209, 212, 213,214, 215, 224 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матірю, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою 58018, АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по сплаті судового збору в розмірі 1102 грн. 04 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Семенко О.В.