Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2378/15-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадщину першої черги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житомирської міської ради. В останній редакції позову просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2005 року до 17 жовтня 2012 року та змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування за законом у першу чергу (а.с.27-29). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що проживала з ОСОБА_3, який помер 17 жовтня 2012 року, більше пяти років у квартирі АДРЕСА_1, була повязана із ним спільним побутом, мала взаємні права та обовязки, але шлюб не реєструвала. Упродовж тривалого часу вона дбала і доглядала свого цивільного чоловіка, забезпечувала його матеріально, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, приймала безпосередню участь у його похованні. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш пяти років має для неї значення для оформлення спадкових прав.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року позов залишено без задоволення за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що під час спільного проживання зі спадкодавцем дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, але спільно не проживала та шлюбних стосунків не підтримувала. Окрім того, ОСОБА_4 помер 05 листопада 2007 року. Посилання суду на те, що факт спільного проживання її зі спадкодавцем спростовується тим, що до 10 липня 2012 року вона була зареєстрована за іншою адресою, не є обґрунтованим, оскільки факт реєстрації місця проживання не свідчить про те, що особа дійсно проживає за адресою реєстрації. Судом безпідставно відхилено показання свідків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 2005 року до 17 жовтня 2012 року з метою належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідно до змісту ч.1 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя.

Як убачається із актового запису про смерть №2449 ОСОБА_3 помер 17 жовтня 2012 року в віці 33 роки від хвороби, що зумовлена ВІЛ з проявами мікробактеріальної інфекції (а.с.104).

Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина (а.с.10-11).

До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця 14 березня 2013 року звернувся ОСОБА_2, який відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року доводиться померлому троюрідним братом (а.с.83, 179), та 11 квітня 2013 року - ОСОБА_1 (а.с.99).

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до 05 листопада 2007 року, тобто до смерті останнього (а.с.7,198,201). У матеріалах справи відсутні докази на спростування реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_4, а також того, що зареєстрований шлюб був припинений раніше з інших підстав. За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, з 06 листопада 2007 року до дня смерті ОСОБА_3 (тобто до 17 жовтня 2012 року) сплинуло менш пяти років, а юридичне значення для черговості спадкування за законом має факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Усі доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного, а тому не змінюють висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За цією нормою суд може за певних умов надавати право на спадкування особі, яка належить до кола спадкоємців за законом, але до спадщини не закликається.

ОСОБА_1 не довела, що належить до кола спадкоємців за законом, а тому інша вимога позовної заяви також не може бути задоволена.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: