Справа № 569/9730/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Першко О.О.,

секретар Корнійчук В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Артемівського районного суду міста Луганська від 18 листопада 2013 року по справі №434/7127/13-ц було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто ніякої угоди про добровільне забезпечення сина зі сторони батька. Ні під час проживання в місті Луганську, ні на даний час відповідач не допомагає в утриманні сина, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, і так як їй нічого не відомо про доходи відповідача, вона просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, з врахуванням прожиткового мінімуму на дитину, в розмірі 1 500 грн. Також, позивач вказує, що відповідач після розірвання шлюбу не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав відповідача необхідно здійснити для захисту прав та інтересів дитини, зокрема позивач позбавлена можливості поїхати з сином на відпочинок за межі України, так як завжди потрібна згода відповідача, який невідомо де знаходиться.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що відповідач вихованням своєї дитини не займається, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказала, що відповідач перестав спілкуватися з дитиною після її та сина переїзду з міста Луганська в місто Рівне, зокрема на протязі першого місяця після переїзду відповідач ще спілкувався з дитиною, а потім таке спілкування припинилося зовсім.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 02 листопада 2016 року, яка прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 Разом з тим вказала, що обставини вказані у висновку були встановлені зі слів позивача та на підставі поданих нею документів.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, копія позовної заяви з доданими до неї матеріалами, копія ухвали про відкриття провадження та повістка повернулися до суду з відміткою УДППЗ «Укрпошта» про повернення згідно з наказом. Враховуючи позицію позивача, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача.

Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 30 серпня 2008 року сторони уклали шлюб, який рішенням Артемівського районного суду міста Луганська від 18 листопада 2013 року розірвано (а.с.5).

Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Домовленість між батьками про сплату аліментів на дитину відсутня.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Доказів про те, що відповідач працевлаштований суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів із відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. на дитину щомісяця до досягнення нею повноліття.

При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 03 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 03 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року.

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Як слідує з пояснень позивача та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 разом з сином проживала в м. Луганську. В зв'язку із початком АТО вона разом з сином переїхала в м. Рівне, та була взята Управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому на облік як внутрішньо переміщена особа. З часу перебування в м. Рівному батько дитини жодного разу не цікавився виховання та утриманням сина. Останнє відоме їй місце проживання відповідача - АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) на батьків покладаються обов'язки щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Зміст поняття «ухилення від виконання батьківських обов'язків» детально роз'яснений у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якого ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до пункту 17 вказаної Постанови пленуму Верховного Суду України не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Як з'ясовано судом позивач разом з сином в зв'язку з початком АТО переїхали до м. Рівного, відповідач залишився проживати на окупованій території в м. Луганську і з того часу не приймає участі у вихованні дитини. Перерва у спілкуванні між ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_4 виникла з часу перебування батька дитини на тимчасово окупованій території, що було вказано в судовому засіданні і позивачем, і не свідчить про свідоме ухилення відповідача від обов'язку по утриманню та вихованню дитини.

Позивач не надала суду належних доказів про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку сина. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неповнолітньої дитини батьківських прав, окрім як неможливості її виїзду з дитиною на відпочинок за межі України без згоди відповідача.

Згідно ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається зі змісту висновку, при його складенні не було враховано факт перебування відповідача на окупованій території, його можливість чи неможливість з цих підстав брати участь у вихованні своєї дитини, і відповідно не надано належної оцінки даній обставині, причини вищевказаної поведінки відповідача органом опіки та піклування не з'ясовано, бесіда з відповідачем проведена не була, умови його проживання не досліджено, висновок складено лише на підставі пояснень позивача.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків.

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, у зв'язку з чим в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтями 164-166, 180-184,191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 03 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2016 року.

Суддя О.О. Першко