АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1557/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами 30.10.2007 року було укладено кредитний договір № CSX0GK00000123, за умовами якого ОСОБА_8 було надано кредит в розмірі 64400 грн. строком по 30.10.2027 року.

У звязку з невиконанням ОСОБА_8 зобовязань за кредитним договором, станом на 31.12.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 361 099,82 грн., в тому числі: 64 939,10 грн. заборгованість за кредитом; 103789,34 грн. заборгованість за відсотками; 9153,87 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 183 217,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 року з ОСОБА_8 було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 74 154,13 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, з урахуванням рішення суду від 23.02.2011 року, в розмірі 301 542,97 грн., в тому числі: 286 945,69 грн. заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія) грн., 250 грн. штраф (фіксована частина); 14 347,28 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 05 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 980,08 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_8 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 2405,41 грн. в іншій частині позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що за умовами кредитного договору № CSX0GK00000123 від 30.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, банк надав позичальнику кредит в розмірі 64400 грн. строком з 30.10.2007 року по 30.10.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику в тимчасове користування на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості кошти в сумі 64400 грн., однак позичальник ОСОБА_8 свої зобовязання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 28.05.2009 року в розмірі 74154,13 грн. (а.с. 6).

З рішення суду вбачається, що сума заборгованості, стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2011 року, складається із: заборгованості за кредитом 630632,33 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 5716,09 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 514,89 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 421,58 грн.; штрафних санкцій 3769,24 грн.

Позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором, яка становить різницю між нарахованою сумою заборгованості станом на 31.12.2014 року та сумою заборгованості стягнутої рішенням суду від 23.02.2011 року, а саме: 286 945,69 грн., а також штрафи в розмірі 14597,27 грн.

Крім того, рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 145 470,04 грн. звернуто стягнення на належний ОСОБА_8 житловий будинок по вул. Вокзальній, 55, в м. Христинівка, Черкаської області, з укладанням від імені ОСОБА_8 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_8 та членів її сімї із вказаного житлового будинку (а.с. 489-49).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

П. 4.1, 7.4 Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Відповідно до п. 4.3 Договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно п. 4.5 Договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно ст. ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Таким чином, оскільки сторонами при укладенні договору було збільшено позовну давність встановлену законом, положення ст. 257-258 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі пені, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в межах пятирічного строку позовної давності в розмірі 247 980,08 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 1306,77 грн. (64939,10 грн. - 63632,33 грн.); заборгованості за процентами 84 243,12 грн. (103 789,34 грн. 19 546,22 грн.); заборгованості за комісією 7430,19 грн. (9153,87 грн. 1723,68 грн.) та пені 155000 грн.

При цьому, судом першої інстанції вірно було застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір пені було зменшено з 177 210,07 грн. до 155 000 грн.

Судом першої інстанції також вірно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, щодо порушення вимог ст. 61 Конституції України при одночасному стягненні пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, та відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було повторно стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором, яка вже була стягнута рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 року та Христинівського районного суду Черкаської області від 28.10.2011 року.

Так, заборгованість за кредитним договором стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 року позивачем не була врахована при поданні даного позову.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 28.10.2011 року виконане лише в частині виселення ОСОБА_8 та членів її сімї із будинку, на який було звернуто стягнення (а.с. 42-47).

У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора у разі невиконання боржником зобовязання предявити позов про стягнення відповідних сум.

Враховуючи наведене, кредитором правомірно предявлено позов до боржника ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого не закінчився, оскільки рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно на даний час не виконано та заборгованість не погашена.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № CSX0GK00000123 від 30.10.2007 року, яка станом на 31.12.2014 року в межах строку позовної давності складає 247 980,08 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 1306,77 грн.; заборгованість за процентами 84 243,12 грн.; заборгованість за комісією 7430,19 грн. та пеня 155000 грн.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що останнім помилково не зазначено у резолютивній частині рішення суду складові заборгованості. Однак, це не впливає на вирішення справи по суті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції хвалено законне та обгрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, оскільки ухвалою судді Апеляційного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року було відстрочено ОСОБА_8 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до ухвалення судового рішення у справі, з апелянта слід стягнути судовий збір в розмірі 3316,97 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3316 гривень 97 коп.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :