Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6837/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Худякова А.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про розірвання спадкового договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, посилаючись на неналежне виконання відповідачем її немайнових розпоряджень згідно умов спадкового договору від 11.12.2006 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 /ОСОБА_1/ ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 6860, просила розірвати вказаний договір та зняти заборону на відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог, зокрема, зазначала, що відповідач неодноразово відмовляв їй у допомозі по прибиранню житла, доставці продуктів харчування, посилаючись на те, що він дуже зайнятий і не збирається використовувати свій вільний час на неї.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2016 року позов задоволено. Розірвано спадковий договір від 11 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за №6860 та знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, зареєстрованій в реєстрі за №32. Вирішено питання щодо судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання ним умов укладеного спадкового договору, а звідси прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що з часу зявлення в житті його бабусі (позивачки) ОСОБА_5 з лютого 2016 року його відносини з бабусею значно погіршились і вона почала уникати спілкування з ним, а потім взагалі його припинила.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та її представник у судове засідання 26.12.2016 року не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли, а тому колегія суддів ухвалила розглядати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до вимог ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 грудня 2006 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_7 (набувач) укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №6860, згідно умов якого набувач зобов'язується виконувати передбачені в договорі розпорядження відчужувача і в разі її смерті набуває право власності на належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 /а.с.9/.

Відповідно до п.4 вказаного договору за життя відчужувача на набувача покладається обовязок вчинення таких дій:

а) забезпечувати повне матеріальне утримання, повноцінне харчування та довічний догляд відчужувача;

б) допомагати відчужувачу щодо ведення домашнього господарства, в т.ч. здійснювати дрібний ремонт (у разі потреби) квартири;

в) забезпечувати лікування відчужувача, купуючи за власні кошти необхідні лікувальні засоби та медикаменти.

За вказаним договором ОСОБА_1 передає у власність після своєї смерті, належну їй квартиру АДРЕСА_1, за умови виконання розпоряджень, вказаних у пункті 4 цього договору, а ОСОБА_7 виявив бажання прийняти у власність після смерті відчужувача вказану квартиру та зобовязався виконати умови вказаного договору.

Відповідно до п.8 договору цей договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, а при відсутності згоди, або невиконанні умов п.4 цього договору в судовому порядку.

Зі свідоцтва про зміну імені від 27.12.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_7 змінив прізвище на ОСОБА_2 (актовий запис № 163).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є людиною похилого віку, отримує пенсію, є інвалідом першої «Б» групи, хворіє на ряд захворювань та потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_1

Син ОСОБА_1 (батько відповідача) помер. З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2016 року позивачці почав допомагати по господарству ОСОБА_5, який назвався однокласником сина, хоча відповідач стверджує, що він такого батькового однокласника не знав і ніколи раніше не бачив.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання в повному обсязі відповідачем взятих на себе зобовязань за спадковим договором особисто та за свій рахунок. Виконання певних обовязків за вказаним договором родичами відповідача та іншими особами, відсутність офіційного працевлаштування відповідача, не є підставами для невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за спадковим договором. Спадковим договором та чинним законодавством не передбачено можливість виконання зобовязань набувача третіми особами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суперечить фактичним обставинам справи.

Так, матеріалами справи не підтверджено, що обовязки набувача за спадковим договором виконували будь-які інші (треті) особи, а не особисто відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач народився 27 квітня 1984 року, та на момент укладення спадкового договору (11.12.2006 року) йому уже виповнилось 22 роки, а тому пояснення позивачки, що договір було укладено з відповідачем, коли він був малолітньою дитиною є безпідставними.

Упродовж майже 10-років позивачка не заявляла вимог до відповідача про те, що ним не виконуються розпорядження за спадковим договором. Такі вимоги співпали із періодом коли допомогу позивачці почав надавати ОСОБА_5, за свідченнями останнього з 1 лютого 2016 року.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_2 не надає допомоги ОСОБА_1

Так, ОСОБА_5 пояснив, що постійно відвідує позивачку та допомагає їй, під час таких відвідувань він не бачив ОСОБА_2 у квартирі ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знайома з позивачкою з 2005 року та іноді (раніше рідше, а тепер частіше) відвідує її, привозить їй з села продукти. Зі слів позивачки знає, що онук їй не допомагає, а допомогу надає ОСОБА_5 Крім ОСОБА_5 свідок у квартирі ОСОБА_1 нікого не бачила.

Водночас, свідки з боку відповідача сам ОСОБА_2, допитаний як свідок, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 надали інші пояснення.

Так, ОСОБА_2 пояснив, що до 2016 року він перебував у добрих стосунках з бабусею, весь час виконував обовязки за договором: купував продукти харчування, проводив оплату комунальних платежів, у 2008 році зробив ремонт у квартирі бабусі.

Свідок ОСОБА_9, близька сусідка ОСОБА_1, пояснила, що відповідач постійно відвідував позивачку, приносив продукти харчування, допомагав у прибиранні, робив ремонт, поставив пластикові вікна.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відвідує ОСОБА_1 щоденно. Бачила, що ОСОБА_2 привозив позивачці продукти харчування, прибирав у квартирі, робив ремонт, оплачував комунальні послуги, давав гроші на її потреби.

В оцінці доказів, колегія суддів надає перевагу показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перед показаннями самого ОСОБА_5, який є заінтересованою особою, та свідком ОСОБА_8, яка відвідувала позивачку не часто та надала пояснення фактично зі слів останньої.

Натомість ОСОБА_9 є близькою сусідкою позивачки, ОСОБА_10 також постійно відвідує ОСОБА_1, їх пояснення ґрунтуються на відомих саме їм обставинах справи та узгоджуються з письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, товарним чеком №1143 від 05.07.2007 року, наданим відповідачем, підтверджується придбання конструкцій із ПВХ/а.с.73/, а свідками підтверджено, що відповідач ставив пластикові вікна в квартирі позивачки.

Факт оплати комунальних послуг по квартирі ОСОБА_1 , зокрема, за 2014 рік підтверджується квитанціями, наданими відповідачем /а.с.67-71/. Упродовж 2015-2016 року ОСОБА_1 призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг /а.с.88/.

Оскільки відповідача не допускають до квартири, він залишає продукти харчування для позивачки у сусідів, які передаються для ОСОБА_1 та нею приймаються.

Відповідач має намір та намагається продовжувати виконувати умови спадкового договору та вживає для цього заходів.

Так, талоном-повідомленням №464 про прийняття заяви підтверджується, що у травні 2016 року ОСОБА_2 звертався із заявою до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області із заявою про те, що в квартиру до бабусі прийшла невідома особа та не відчиняє двері /а.с.72/.

Із пояснень учасників процесу вбачається, що ОСОБА_5 з лютого 2016 року почав відвідувати ОСОБА_1 та надавати допомогу по веденню господарства, зокрема, замість газової колонки встановив бойлер. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5, а також сама позивачка припинили допускати відповідача до квартири. У травні 2016 року ОСОБА_1 уже звернулась до суду з позовом про розірвання спадкового договору.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 сприяв виникненню конфліктної ситуації між позивачкою та відповідачем, що стало підставою для предявлення зазначеного позову.

Водночас, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами виконання ним умов спадкового договору, а також його намагання виконувати розпорядження позивачки за спадковим договором у подальшому.

Надання допомоги ОСОБА_1 ОСОБА_5, за її наявності, не виключає обставин та обовязку виконання умов спадкового договору відповідачем.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про розірвання спадкового договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді