Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та визначення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року, та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частини кожному. Посилаючись на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні належною на праві приватної власності 1/3 частини квартири, просила задовольнити позов: усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1; виділити їй у користування житлову кімнату площею 10,5 кв. м, ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 12,3 кв. м, а ОСОБА_5 - житлову кімнату площею 17,4 кв. м; балкон, коридор, вбиральню, ванну кімнату, кухню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні співвласників.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю та вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Виділено в квартирі АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,5 кв. м, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - житлові кімнати площею 12,3 кв. м та 17,4 кв. м з балконом.

У спільному користуванні співвласників квартири залишено коридор площею 8,0 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, ванну кімнату площею 2,2 кв. м, кухню площею 4,0 кв. м та вбудовану шафу площею 1,1 кв. м.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, змінено в частині стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому сторони у справі мають рівні умови на здійснення своїх прав на спірне майно.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 383 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовлятися про порядок володіння та користування спільним майном, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частини кожному та складається із двох ізольованих кімнат площами 10,5 кв. м та 12,3 кв. м та однієї прохідної кімнати площею 17,4 кв. м, до якої примикає допоміжне приміщення загального користування - балкон. Реальний поділ квартири не можливий, а порядок користування нею між сторонами до звернення із зазначеним позовом не визначено.

У вказаній квартирі проживає відповідач ОСОБА_4 зі своєю родиною та відповідач ОСОБА_5

Також установлено, що позивач ОСОБА_3 не має доступу до квартири, у неї відсутній ключ від вхідних дверей квартири, крім того, між сторонами склалися неприязні відносини, наявність яких підтверджена як письмовими доказами, так і поясненнями позивача, та не заперечується відповідачем ОСОБА_4, який пояснив, що не бажає проживати в одній квартирі із позивачем.

На підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін суд вважав доведеним факт, що позивачу ОСОБА_3 чиняться перешкоди у вільному доступі до квартири, що призвело до порушення її прав з боку відповідачів на вільне володіння та користування належною їй частиною майна.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 150 ЖК УРСР, правильним є висновок суду першої інстанції, із яким у цій частині погодився й апеляційний суд, про вселення позивача до квартири, зобов'язання відповідачів як співвласників не чинити їй перешкод у користуванні квартирою, адже, як правильно зазначив суд, порушені права позивача на користування і розпорядження власністю підлягають захисту в зазначений спосіб.

Зокрема, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін у вказаній частині позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про проведення ним ремонтних робіт у квартирі та сплату комунальних послуг, правильно зазначивши, що вони не мають правового значення для обмеження іншого власника у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним майном.

Отже, розглядаючи вищевказані позовні вимоги, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України, підстави для його скасування у цій частині відсутні.

Разом із тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу виділяється жила кімната найменшою площею, а тому запропонований нею порядок користування не порушує прав інших співвласників.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд, вказавши, що судом першої інстанції під час розгляду вказаних позовних вимог не дотримано положень ст. ст. 213, 215 ЦПК України, зокрема не наведено обґрунтованих мотивів для задоволення позову в цій частині та залишено поза увагою ту обставину, що одна із кімнат у квартирі, яка виділяється у користування відповідачів, є прохідною, відповідачі не є членами однієї сім'ї та в їх користування не повинні виділятися спільні кімнати. Крім того, як зазначив апеляційний суд, до житлової кімнати площею 17,4 кв. м примикає приміщення загального користування - балкон, а іншими балконами спірна квартира не обладнана, тому його виділення одній зі сторін не можливо, так як це приміщення має залишитися в спільному користуванні.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування спірною квартирою за запропонованим нею варіантом, апеляційний суд правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості цих позовних вимог, оскільки, як правильно зазначив суд, такий порядок буде порушувати майнові права відповідачів, а в інший спосіб зі збереженням часток співвласників у спірному майні неможливо встановити порядок користування спірною квартирою.

Наведені в касаційній скарзі відповідача ОСОБА_4 доводи про те, що суд розглянув справу за його відсутності, чим позбавив права надати свої заперечення проти позову, зокрема про те, що він за власні кошти провів ремонт у квартирі та весь час спільно з іншим відповідачем ніс тягар з утримання квартири, сплачуючи комунальні послуги та підтримуючи квартиру в належному для проживання стані, у зв'язку із чим, на його думку, наявні підстави для збільшення його частки та відповідно для зменшення частки позивача у спільній власності, на правильність висновків судів не впливають, враховуючи, що судом розглянуто справу в межах позовних вимог згідно зі ст. ст. ст. 11, 303, 304 ЦПК України, а згідно з ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім того, апеляційний суд обґрунтовано спростував аналогічні доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, тому вважати, що суд їх не врахував, немає підстав.

Наведені в касаційній скарзі позивача ОСОБА_3 доводи про те, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків щодо родинних стосунків відповідачів, що прохідну кімнату можна зробити ізольованою та кожен зі співвласників буде мати у користуванні окрему кімнату, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак