Справа № 523/1819/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зобовязання укласти договору найму, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року по 27.11.2015 року, визнати за ним право користування вказаною квартирою та зобовязати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з 2005 року проживав разом зі своїм далеким родичом ОСОБА_2 як член сімї, їх повязували дружні стосунки та спільна трудова діяльність, разом робили поточні ремонти квартири, сплачували комунальні послуги. Також позивач зазначив, що ОСОБА_2 мав намір зареєструвати позивача та приватизувати квартиру на двох, однак через несподівану і нетривалу хворобу на пневмонію, він не встиг дати письмовий дозвіл на реєстрацію позивача у квартирі, після смерті ОСОБА_2 позивач залишився проживати в квартирі, там знаходяться його речі, іншого житла він не має. Увесь час він безперешкодно проживає у квартирі, займається її впорядкуванням, оплачує комунальні послуги та послуги за користування електричною енергією, при цьому не може зареєструватися за місцем фактичного мешкання, та вважає, що набув право користування вказаною квартирою.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доповнені позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважав вимоги необґрунтованими та просив у позові відмовити повністю.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок №99 по проспекту Добровольського в м.Одесі на даний час перебуває на балансі у відповідача, який являється власником житлового фонду.

Квартира АДРЕСА_1 перебувала у користуванні ОСОБА_2, з ним був укладений договір найму від 01.02.2004 року.

Позивач у справі проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2005 року, при цьому він знятий з реєстраційного обліку з попереднього місця проживання 12.11.2004 року, що підтверджується даними його паспорта (а.с.5).

ОСОБА_2 помер 27 листопада 2015 року у віці 59 років.

Позивач у справі мешкав у квартирі разом з ОСОБА_2, користуючись зазначеною житловою площею по цей час, сплачуючи комунальні та інші послуги, що випливають з договору найму житлового приміщення, разом вели спільне господарство, його права на проживання в зазначеній квартирі ніхто не оспорював, однак договір між позивачем та власником будинку не укладався.

Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується відповідним актом (а.с.24) та поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, котрі пояснили, що позивач у справі працює експедитором, з 2005 року постійно проживав у ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, там знаходились його речі, іншого місця проживання він не мав і не має, допомагав йому з ремонтом, оплатами послуг тощо, ОСОБА_2 підтверджував, що ОСОБА_1 приходиться йому далеким родичем та називав його пасинком. Додатково свідок ОСОБА_3 повідомив, що до 2004 року позивач проживав у гуртожитку по вул.Героїв Сталінграда, 68, а з 2005 року і по цей час у квартирі ОСОБА_2, якого свідок також знав і неодноразово бував у квартирі, обстановка якої вказувала на проживання там ОСОБА_1 і відсутність жінки. Свідок ОСОБА_4 також повідомив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звертались до нього як фахівця в галузі права з питання приватизації квартири на обох, зустрічались з цього приводу близько пяти разів, два-три рази він був у квартирі, де проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з розмови було зрозуміло наявність родинного звязку між ними та намір ОСОБА_2 оформити квартиру на двох.

До пояснень допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 щодо її проживання у квартирі разом з ОСОБА_2 однією сімєю суд ставиться критично, оскільки вони суперечать матеріалам справи, фотографічним карткам з квартири, що не вказують на наявність жінки у помешканні, та поясненням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, котрі жодним чином не заінтересовані у вирішенні спору на користь ОСОБА_1 та які разом з представником позивача пояснили, що у квартирі двох неодружених чоловіків періодично мешкали і жінки. Крім того, свідок ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за іншою адресою, її речей у квартирі немає, про роботу померлого, наявність і місцезнаходження автомобіля ОСОБА_2 повідомити нічого не змогла, а здійснення сумісно з його другом Валерієм захоронення ОСОБА_2 не доводить факт проживання свідка у квартирі і не спростовує факт проживання там позивача, котрий за родом своєї діяльності, працюючи експедитором, періодично був відсутній у місті Одесі.

За час проживання позивач повністю підтримує належний технічний стан спірної квартири, іншого житла позивач не має та по цей час проживає у квартирі без реєстрації.

Зазначені позивачем обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно вимог ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до норми ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ст.106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

В силу п.4 ст.3 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні

№1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року по справі №1-31/2001, положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ураїни від 10 жовтня 1994 року № 700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому відсутність прописки не може бути підставою для відмови у визнанні права на користування.

Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України, в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року

№9 Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивач правомірно набув право користування квартирою як член сімї попереднього користувача, а як наслідок набув усі права та обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачем права користування квартирою.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 63, 64, 209, 212215, 218, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 з 2005 року по 27.11.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право користування квартирою №140 в будинку №99 по проспекту Добровольського в місті Одесі та зобовязати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: