РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

представника відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням, третя особа Зміївський РС ГУДМС України в Харківській області,

в с т а н о в и в:

02.09.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 з наступними вимогами: усунути перешкоди у здійсненні їхнього права власності шляхом виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення, з будинку № 30 по вул. Польовій в с.Шелудьківка Зміївського району Харківської області, який належить їм на праві спільної власності, та позбавити відповідачку права користування житловим приміщенням будинком № 30 по вул. Польовій в с.Шелудьківка Зміївського району Харківської області

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їм на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23.02.2004 року на праві спільної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями № 30 по вул. Польовій в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, по ? частині кожній.

У 2012 році вони надали згоду на проживання й реєстрацію в цьому будинку свого брата ОСОБА_6, який вселився разом із своєю дружиною відповідачкою ОСОБА_4

27 березня 2014 року ОСОБА_6 помер.

На даний час в зазначеному будинку зареєстрована й проживає тільки відповідачка, яка не надає їм доступу до домоволодіння, добровільно житлове приміщення не звільняє, чим чинить перешкоди у володінні й користуванні, та порушує їх право власності.

В зв'язку з такою поведінкою відповідачки вони звертались із заявою до Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, де їм рекомендували звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на принцип непорушності права приватної власності, просили суд усунути перешкоди у здійсненні ними права власності шляхом виселення ОСОБА_4 з будинку № 30 по вул. Польовій в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області та позбавити її права користування цим житловим приміщенням.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні від позову не відмовилися, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, пояснили, що вказаний будинок є для них необхідним для його підготовки до проживання в ньому членів їх сімей.

Відповідачка ОСОБА_4, представник відповідачки ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що 12.01.2008 року відповідачка уклала шлюб із ОСОБА_6 братом позивачів. Спочатку вони разом проживали у м. Харків, а потім переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Зробили ремонт будинку й сараю, вибили водяну колонку, провели в будинок каналізацію. Вона знала, що будинок за документами належить позивачам, однак чоловік запевнив її, що це домоволодіння буде їхньою власністю та ніхто їх не вижене. В 2011 році вона продала належну їй квартиру, розташовану в м. Харкові, а гроші були витрачені на купівлю автомобілю, худоби, ремонт садиби й будинку. Жодних розмов про її тимчасове проживання в будинку до смерті чоловіка не було. На даний час жодних перешкод у користуванні садибою вона позивачам не чинить, однак дійсно ключів від будинку позивачам не надала, оскільки там знаходяться її особисті речі. Звільнити будинок вона не може, бо не має іншого місця проживання.

Представник належним чином повідомленої третьої особи Зміївського РС ГУДМС України в Харківській області заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками житлового будинку №30 з надвірними будівлями розташованого по вул. Польовій с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23.02.2004 року, що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, рішення виконавчого комітету Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області №5. (а. с. 9-12, 14, 59).

Згідно свідоцтву про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2008 року. (а. с. 47).

Згідно довідки Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області №667 від 18.08.2015 року , паспорту відповідачки ОСОБА_4, заяви про реєстрацію місця проживання від 05.02.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2, домоволодіння належить по 1/2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно погосподарської книги №14. (а. с. 13, 43-45).

Згідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 липня 2011 року ОСОБА_4 передала 1/4 частку квартири з відповідною часткою місць спільного користування, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частинах кожний передали 3/4 частки квартири з відповідною часткою місць спільного користування, а ОСОБА_9 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатив за неї 100000 грн. (а. с. 46).

За даними фотознімків та акту обстеження, складеного депутатом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_10, в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, вбачається, що будинок №30 по вул. Польовій с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області є фактичним і юридичним (реєстрація від 29.02.2012 року) місцем проживання ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3. 20.02.2009 року вона разом із чоловіком ОСОБА_6 (шлюб зареєстровано 12.01.2008 року) змінила попереднє місце проживання (м. Харків, вул. Ферганська, 33 Б, кв. 167) на помешкання за вищезгаданою адресою в с. Шелудьківка, де і перебуває після смерті чоловіка (27.03.2014 року). ОСОБА_4 іншої житлової площі не має, оскільки квартиру і дачний будинок із присадибною ділянкою подружжям були продані (2011 року, 2009 року відповідно) з метою одержання коштів для ремонту і утримання помешкання на вул. Польовій, 30 у с. Шелудьківка. (а. с. 67-77).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 показали про обставини, за яких ОСОБА_4 вселилася до свого чоловіка ОСОБА_6 в будинок №30 по вул. Польовій с. Шелудьківка, який належить на праві власності сестрам останнього ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею №1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантуючи захист прав власності, закон надає власникові право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту прав власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зі змісту ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом..

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 391 ЦК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідачка ОСОБА_4 договору найму або іншого договору на право користування будинком з позивачами не укладала, не була членом сімї будь-кого з власників будинку, а тому гарантії, визначені статтею 156 ЖК України, на неї не розповсюджуються.

Також, відповідачкою ОСОБА_4 не надано будь-яких доказів наявності з власниками будинку угод щодо її участі в ремонті будинку та надвірних будівель, та виникнення у неї самостійного, незалежного від волі власників, права на володіння та користування спірним житловим приміщенням,

Відповідно до ст. 9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші, передбачені Житловим кодексом України, підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За конкретних обставин, враховуючи що відповідачка ОСОБА_4 не укладала договору найму спірного будинку, не є членом сімї позивачів, слід вважати, що у неї відсутнє право користування вказаним житлом і вона там перебуває самоправно.

Закон не передбачає збереження права користування житлом за особами, які хоч і правомірно вселилися у спірне житло, але не є на час розгляду справи членами сімї власника.

За таких обставин, проживанням відповідачки ОСОБА_4 у вказаному житловому будинку порушуються права власників будинку ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідно, їх позовна заява про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Та обставина, що відповідачка, проживаючи у спірному житловому приміщенні, продала належні їй квартиру та дачний будинок, не впливають на спірні правовідносини щодо володіння та користування спірним будинком.

Для досягнення мети захисту права власності позивачів на спірне житлове приміщення є достатнім рішення про виселення відповідачки, що є підставою для зняття її з реєстрації за вказаним місцем проживання, тому немає потреби окремо зазначати в резолютивній частині рішення про втрату відповідачкою права на користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок - задовольнити.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, виселити із будинку №30 по вул. Польовій с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні - в той самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: