УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Ізмайлової Т.Л.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором позики,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року та ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2012 року він надав відповідачеві у позику грошові кошти у розмірі 200 000 грн, на підтвердження чого останнім була складена розписка. Проте в розписці не вказано строку повернення грошових коштів, у зв'язку з чим позивач 05 серпня 2015 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вказаної суми грошей, яку останній отримав 08 серпня 2015 року. Відповідач, в свою чергу, грошові кошти позивачеві не повернув та на письмову вимогу про їх повернення не відреагував.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 24 березня 2012 року у сумі 200 000 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, 200 000 грн боргу за договором позики, 2 000 грн витрат по сплаті судового збору, 1 948,80 витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_5просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 березня 2012 року відповідач ОСОБА_5 отримав від позивача ОСОБА_4 суму коштів в розмірі 200 000 грн.

У вказаній розписці не зазначено строку (терміну) повернення грошових коштів.

05 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про повернення 200 000,00 грн, яка отримана останнім 08 серпня 2015 року. Однак, станом на 09 вересня 2015 року відповідач не повернув позивачу вказану суму грошових коштів.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його у будь-який час.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що згідно укладеного договору позики відповідач отримав у борг від позивача 200 000 грн, що підтверджується складеною між сторонами спору розпискою, даний факт не спростовано відповідачем. На письмову вимогу позивача повернути отримані у борг кошти відповідач не відреагував, у зв'язку із чим у останнього виникло право захистити свої права в судовому порядку.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року та ухвала судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року та ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
Т.Л. Ізмайлова