Справа № 143/1040/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Скрицького Л.П.,

з участю секретаря Москаленко С.П.,

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Погребищенського районного суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

7 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Погребищенського районного суду від 06.10.2011р. з нього на користь ОСОБА_3 щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 30.08.2011р. і до його повноліття. На час прийняття даного рішення він мав можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. На даний час він працює у ТОВ «Білоцерківський молочний комбінат» вантажником і його заробіток складає 2248.32 грн., а аліменти відраховуються в розмірі 1123.99 грн. Його матеріальне становище змінилося, так як зменшилася його заробітна плата, збільшилися витрати по оплаті комунальних послуг і в звязку з цим він звернувся з цим позовом. Просив позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте телефонограмою просив розглянути справу без його присутності (а.с. 15).

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки, адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального та сімейного стану, яке суттєво впливає на здатність сплачувати аліменти у попередньому розмірі, просив відмовити у задоволенні позову.

Зясувавши позиціі сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища після винесення рішення Погребищенським районним судом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Та обставина, що позивачу не вистачає заробітної плати на оплату комунальних послуг, а тому не має змоги сплачувати аліменти в визначеному судом розмірі не може слугувати підставою зменшення розміру стягуваних аліментів. Останній є здоровим та працездатним, та зобов'язаний, відповідно до чинного законодавства України утримувати свою неповнолітню дитину.

Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання дитини не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище ОСОБА_2М, а обставини, наведені ним, щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, тому суд приходить до висновку що в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 180, 192 СК України, ст.ст. 1213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області, через Погребищенський районний суд.

Суддя