АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Крижанівської Г.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

встановила:

у квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики та просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти відповідача, які знаходяться на будь-яких його рахунках в межах суми боргу, 1/3 частину квартири у м.Одеса та Ѕ частину квартири у м. Херсон та гараж у м.Харків, які на праві власності належать відповідачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, предметом позову є стягнення грошових коштів в розмірі 4 528 801 грн. 77 коп., а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що її було подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, зокрема суд вважав, що станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову, відомості щодо належності відповідачу майна та грошових коштів, на які заявник просив накласти арешт, не є актуальними. Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Частиною 2 вказаної статті визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Під іншими відомостями, потрібними для забезпечення позову слід розуміти, зокрема, докази належності майна, на яке позивач просить накласти арешт, саме відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про забезпечення позову представник позивача звернувся до суду 06 квітня 2016 року. До заяви про забезпечення позову на підтвердження належності відповідачу вказаного в заяві майна заявником було додано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28 березня 2016 року, а тому висновок суду про відсутність актуальних доказів належності відповідачу на праві власності зазначеного нерухомого майна на дату розгляду заяви є безпідставним.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідають виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції було помилково повернуто заяву про забезпечення позову, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/13284/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8945/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.