Справа № 355/115/16-ц
Провадження № 2/355/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Подільської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1

При житті ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати після смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачу ОСОБА_3.

До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася в зв'язку з тим, що після смерті ОСОБА_2 вона прийняла спадщину фактичними діями шляхом прийняття майна в управління. Даним будинком користується по даний час.

На її усне звернення до нотаріальної контори щодо оформлення спадкового будинку їй було роз'яснено, що правовстановлюючі документи на спадковий будинок у неї відсутні, а отже і видати свідоцтво про право на спадщину буде неможливо. Спадковий житловий будинок був побудований у 1958 році. На той час виготовлення свідоцтва від забудовника не вимагалось, наміру відчужувати будинок ОСОБА_2 ніколи не мав в зв'язку з чим за життя не виготовив свідоцтво про право власності на будинок.

Одним із елементів права на спадкування є право прийняти спадщину. Прийняття спадщини - наступний юридичний акт, який породжує загальне правонаступництво, тобто перехід до особи, яка прийняла спадщину, прав та обов'язків спадкодавця.

На даний час вище зазначений житловий будинок залишається неоформленим належним чином в зв'язку з відсутністю право встановлюваних документів.

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право на житловий будинок загальною площею 81.00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 на розгляд справи не з,явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлений до суду позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач по справі Подільська сільська рада Баришівського району Київської області свого представника на розгляд справи до суду не направили. Подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявленого позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України в редакції 2004 року).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним держаним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Стаття 548 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року): спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року державна реєстрація майна в сільській місцевості не проводилась. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджується довідкою відповідної сільської ради.

Відповідно до листа вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер, ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 За життя ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати після смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачу ОСОБА_3.

До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася в зв'язку з тим, що після смерті ОСОБА_2 вона прийняла спадщину фактичними діями шляхом прийняття майна в управління. Будинком користується по даний час. 12.04.1989 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24.06.1983 року, «якщо позивач у шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, але вступив в управління або володіння спадковим майном, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, але не на продовження пропущеного строку».

Згідно з п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом тобто з 2000 року. За таких обставин позивач володіє, користується нерухомим майном тривалий час.

Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов,язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.

Встановлені судом обставини стверджуються:

- ксерокопією паспорта позивача ОСОБА_1, серія НОМЕР_2, виданого 20.03.2000 року;

- ксерокопією актового запису про смерть ОСОБА_2, (актовий запис про смерть №7 від 24.02.1986 року);

- ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, серія НОМЕР_3, виданого 29.01.2016 року повторно;

- ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_4, виданого 25.02.1969 року;

- ксерокопією свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрованого 12.04.1989 року, серія НОМЕР_5, виданого 12.04.1989 року;

- ксерокопією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1

- ксерокопією заповіту від 18.01.1983 року (дублікат якого виданий 14.01.2016 року);

- довідками Подільської сільської ради Баришівського району Київської області №277 від 17.12.2015 та №287 від 30.12.2015 року;

- іншими матеріалами справи.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст.10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючої в АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 81.00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко