Справа № 392/1547/16-ц
Провадження № 6/392/47/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., ініціатора подання державного виконавця Погрібного Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Маловисківського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

21 листопада 2016 року до Маловисківського районного суду Кіровоградської області звернувся заступник начальника Маловисківського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла та іншого володіння за адресами вул. Спортивна, 2/20, що належить ОСОБА_3 та вул. Спортивна, 2а/20, що знаходиться у володінні боржника ОСОБА_2 для проведення заходів спрямованих на звернення стягнення на майно боржника.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь фізичних та юридичних осіб.

20.10.2016 року державним виконавцем з метою виявлення належного боржникові майна, грошових коштів чи джерел доходу, було сформовано запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України та реєстру транспортних засобів. Згідно отриманих відповідей майно чи джерела доходу не було виявлено.

07.11.2016 року за наслідками проведеного пошуку нерухомого майна внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що майно за боржником не значиться.

Державний виконавець зазначає, що 11.11.2016 року, з метою виявлення майна боржника за місцем його проживання та у нежитлових приміщеннях, він здійснив повідомлення сторін виконавчого провадження, в тому числі і боржника, про дату та час проведення виконавчих дій (18.11.2016 року). Проте, у присутності понятих боржник ОСОБА_2, відмовився допустити державного виконавця до житла і інших приміщень.

Державний виконавець зазначає, що будинок № 2/20 по вулиці Спортивній та відповідні надвірні споруди належать дружині боржника ОСОБА_3, а будівля 2а/20 по вул. Спортивній належить безпосередньо боржникові.

В судовому засіданні державний виконавець підтримав подане до суду подання та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення державного виконавця, суд встановив наступне.

В обгрунтування доводів подання державним виконавцем надано суду копії наступних документів: Постанова про об»єднання виконавчих проваджень від 06 вересня 2016 року, Виконавчі листи видані Печерським районним судом м. Києва по справі: № 757/2687/14-ц та № 757/23021/14-ц, Виконавчі листи видані Маловисківським районним судом Кіровоградської області по справі: № 392/2547/13-ц, № 2-556/2010, № 2-394/2011, № 1112/2887/12, № 2-579/2010, а також запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України та реєстру транспортних засобів та відповіді на них , з яких вбачається, що у боржника ОСОБА_2 не виявлено доходів та транспортних засобів.

Частина 1 статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі за текстом Закону України «Про виконавче провадження») передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункти 1, 3, 4, 6, 21, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону України «Про виконавче провадження» та розділом VІІІ Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» (далі за текстом Наказ Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Разом із тим державним виконавцем не надано суду відомостей проте, що він вживав заходів щодо з»ясування наявності у власності боржника нерухомого майна: земельних ділянок, будинків та квартир, яке було зареєстровано до та після набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, державним виконавцем не надано належних і допустимих доказів того, що житло та інше володіння за адресами вул. Спортивна, 2/20 належить ОСОБА_3 та по вул. Спортивна, 2а/20, знаходиться у володінні боржника ОСОБА_2.

До того ж, державним виконавцем не зазначено у якому населеному пункті знаходиться житло та інше володіння доступ до якого він просить надати, а лише зазначені відповідні вулиці.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що державним виконавцем не надано суду належних доказів, які б підтверджували ту обставину, що боржник ОСОБА_2 був повідомлений про проведення виконавчих дій 18 листопада 2016 року о 10 год. 00 хв. за адресою вул. Спортивна, 2/20, м. Мала Виска.

Суд також вважає, що є неприпустимим посилання державного виконавця у своєму поданні у загальних рисах, що примусове проникнення до житла та іншого володіння за адресами вул. Спортивна, 2/20, що належить ОСОБА_3 та вул. Спортивна, 2а/20, що знаходиться у володінні боржника ОСОБА_2 для проведення заходів спрямованих на звернення стягнення на майно боржника. Оскільки на думку суду державний виконавець повинен чітко вказати той перелік дій для чого йому потрібно примусово проникнути до житла та іншого володіння.

Крім того, суд вважає, що Акт державного виконавця від 18 листопада 2016 року не відповідає вимогам пункту 8 Розділу І Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, а саме укінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що державним виконавцем при зверненні з відповідним поданням суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищенаведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до статті 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження», а також процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

З досліджених матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що державний виконавець у порядку визначеному законом звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла та іншого володіння боржника, вважаючи в даному випадку це єдиним можливим засобом виконання судового рішення, проте державний виконавець не надав належних доказів невиконання саме боржником своїх зобов»язань за рішенням суду, а також не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Крім того, судом встановлено, що державним виконавцем не вчинялись інші дії щодо виявлення можливого майна боржника, з»ясування відомостей про наявність у власності боржника нерухомого майна, а також не було надано для огляду витребувані судом матеріали виконавчого провадження, незважаючи на те, що суд роз»яснював державному виконавцю принцип змагальності цивільного судочинства і розгляд відповідного подання тривав 2 (два) судові засідання.

Суд вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника є обґрунтованим і мотивованим лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобовязання не надає державному виконавцю право на звернення до суду з вказаним поданням.

Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які виконавець повинен зазначити у поданні. Натомість, в матеріалах подання відсутні докази які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судом.

Виходячи з вищезазначеного, використовуючи принцип справедливості, визначений статтею 1 ЦПК України, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не надані переконливі докази, які б свідчили про те, що він вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів, а також належних письмових підтверджень того, що на даний час боржник є власником або користувачем житла та іншого володіння за адресами вул. Спортивна, 2/20 та вул. Спортивна, 2а/20 без зазначення населеного пункту, суд не може ухвалювати судові рішення на підставі припущень, тому суд не вбачає підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла та іншого володіння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 209-210, 212, 376 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання заступника начальника Маловисківського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання до Маловисківського районного суду Кіровоградської області апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом 5 (п»яти) днів з дня отримання її копії.

Суддя: Д.М. Кратко