Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє через представника ОСОБА_4, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві) Маховою Д.А. при винесенні постанови про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 986 788,13 грн. від 04 грудня 2014 року було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати неправомірною та скасувати постанову від 04 грудня 2014 року, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. у виконавчому проваджені, про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 986 788,13 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє через представника ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів, постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що дії державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д.А. щодо прийняття спірної постанови є обґрунтованими, а останньою не порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 10 серпня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відновлювальної кредитної лінії від 29 серпня 2008 року в розмірі 9 867 881,28 грн.

На виконання зазначеного рішення, на ім'я стягувача - ПАТ «БМ Банк» 24 жовтня 2011 року Солом'янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист.

22 листопада 2011 державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа, відповідно до якої боржнику надано строк для самостійного добровільного виконання постанови у семиденний строк з моменту винесення постанови.

01 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

27 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв'язку з невиявленням майна боржника.

Постановою про результати перевірки виконавчого провадження начальником ВДВС ГУЮ у м. Києві від 25 січня 2014 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д.А. про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язано останню привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

27 січня 2014 року державним виконавцем Маховою Д.А. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2011 року.

В зв'язку з тим, що боржником не було виконано самостійно рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 серпня 2011, державним виконавцем 05 лютого 2014 року був зроблений виклик боржника.

Разом з тим, лише 28 лютого 2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. на адресу боржника направлена вимога від 27 лютого 2014 року, яка особисто була вручена останній 07 березня 2014 року.

02 грудня 2014 року ПАТ «БМ Банк» звернулось до начальника ВДВС ГУЮ у м. Києві із заявою про повернення виконавчого документа без виконання та просило вжити заходи щодо скасування арешту майна боржника.

На підставі поданої заяви стягувача 04 грудня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Крім того, 04 грудня 2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову про стягненню з боржника виконавчого збору в розмірі 986 788,13 грн.

18 грудня 2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документа (постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 04 грудня 2014 року) за належністю до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року № 6-785цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч. 1 та абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, як і боржника за виконавчим документом, здійснюються у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а отже і рішенням суду.

Обставини про те, чи вчиняв державний виконавець дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, мають істотне значення для перевірки правомірності стягнення виконавчого збору, проте обставини у справі не з'ясовані.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на вказані вище положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили всіх фактичних обставин справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановили, чи державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії, спрямовані на примусове виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2011 року, враховуючи винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, та дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця.

З урахуванням викладеного, постановлені у справі ухвали судів підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє через представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська