У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору частково недійсним, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_1, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 6 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 11 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 12491,90 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки. 7 листопада 2014 року ПАТ «ОТП «Банк» уклав договір факторингу, відповідно до якого відступив позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором та договорами поруки. Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, просило стягнути з нього та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 4 837,49 доларів США, пеню в сумі 34 493 грн 23 коп. станом на 20 лютого 2015 року, як із солідарних боржників.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом. Вказував, що укладений між ним та ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу, затверджених постановою Національного банку України від 25 травня 2007 року № 168, оскільки на час укладення договору його не було ознайомлено щодо істотних умов кредитування та валютних ризиків.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 6 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 837,49 доларів США, що становить 132 344 грн 01 коп., пеню в сумі 34 493 грн 23 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 837,49 доларів США, що становить 132 344 грн 01 коп., пеню в сумі 34 493 грн 23 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_1, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 12 491,90 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки.

7 листопада 2014 року ПАТ «ОТП «Банк» уклав договір факторингу, відповідно до якого відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна»право вимоги за вказаним кредитним договором та договорами поруки.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало розрахунок суми заборгованості за кредитним договором.

Доказів на спростування наданих позивачем розрахунків ОСОБА_1 не надав, в чому конкретно полягає їх неправильність не зазначив.

Розмір платежів на погашення кредиту, строк їх сплати визначені умовами договору.

Документів на підтвердження виконання позичальником у повному обсязі умов договору не подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК Українипервісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом частини 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Положення ЦК України не містять будь-яких обмежень як щодо сторін договору факторингу, так і виду зобов'язання за яким факторові відступається право грошової вимоги.

Тому доводи касаційної скарги про неможливість придбання фактором права грошової вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання, підлягають відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди правильного виходили із того, що ОСОБА_1, укладаючи кредитний договір, погодився із його умовами, добровільно обрав валюту кредитування, про що свідчить підпис позичальника на документах, на підставі яких надавався кредит.

За цих обставин посилання в касаційній скарзі про необізнаність позичальника щодо істотних умов кредитного договору безпідставні.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ними рішеннях висновків, у зв'язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 6 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов С.О. Карпенко