Справа №: 272/360/16-ц
Провадження № 2/272/299/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Бондаренко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкову земельну ,суд, -

встановив :

Позивачі звернулися до суду з позовом,в якому зазначила,що 03 січня 2015 року померла ОСОБА_4. Після її смерті залишилася спадщина на належне спадкове майно,зокрема на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради.Спадкоємцем за законом першої черги є дочка - ОСОБА_3 Михайлівна.Але ОСОБА_4 залишила заповіт від 14 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №935, згідно якого, усі грошові кошти, які знаходяться у ВАТ державному ощадному банку Корольсвського відділення №8093/0132 м Андрушівка заповіла ОСОБА_2, а усе інше майно - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.Заповіт не змінено і не скасовано.В шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_4 ми обоє, як спадкоємці за заповітом, подали заяви нотаріальної контори про прийняття спадщини,але в видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з відсутністю у спадкодавця правоустановлюючих документів на спадкове майно.Причина відсутності таких документів у ОСОБА_4 полягає в слідуючому: частину земельної ділянки ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_5,померлого 13 жовтня 2005 ОСОБА_5 залишив заповіт від 14.02 1998 року, згідно якого усе належне йому майно заповів доньці - ОСОБА_3 та сину - ОСОБА_6,який помер 31.10.2000 року. При оформленні спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5 ОСОБА_3 не зазначила інших спадкоємців, зокрема свою матір ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на усе спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на частину якої мала ОСОБА_4Згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 жовтня 2010 року, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом в частині після смерті ОСОБА_5, виданого Андрушівськсю державною нотаріальною конторою 25 квітня 2006 року.Таким чином, ОСОБА_4 прийняла спадщину, оскільки була на день своєї смерті власником частини спірної земельної ділянки.Але вона не отримала в нотаріальному органі за свого життя свідоцтво про право на спадщину. Просили визнати за ними право власності по 1/8 частині спірної земельної ділянки за кожним,як на спадщину за заповітом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з зазначених в ньому підстав.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився,направив заяву,згідно якої позовні вимоги просив залишити без розгляду,зазначив,що від позову відмовляється.

Відповідач в судове засідання не зявилася,направила на адресу суду заяву,з проханням розглядати справу в її відсутність,вказувала,що позов не визнає,просила відмовити в його задоволенні.Також направила письмові заперечення щодо позову,згідно яких позивачем не підтверджений факт набуття внаслідок спадкування права власності на земельну ділянку ОСОБА_4,оскільки такі правовстановлюючі документи імя ОСОБА_4 - відстуні, зокрема державний акт про право власності на земельну ділянку або свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_4 за понад 4 роки, після винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 20.10.2010 року і до моменту своєї смерті 03.01.2015 року, не звернула судове рішення до виконання, не вчинила жодних обовязкових дій по отриманню свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки та будь-яких дій по отриманню інших правовстановлюючих документів.Така бездіяльність ОСОБА_4 3. однозначно свідчить про відсутність бажання спадкувати земельну ділянку, про яку йдеться в позовній заяві.Вказаний факт підтверджується також і тим, що належну особисто їй на праві власності земельну ділянку площею 2,3744 га (держакт на землю серії ЖТ № 162985) ОСОБА_4 здавала в оренду. Якби ОСОБА_4 прийняла у спадщину земельну ділянку на яку претендують позивачі, то зважаючи на те, що дані ділянки розташовані в межах одного населеного пункту, вона б здавала в оренду обидві земельні ділянки.Вона ж, реалізуючи своє право власності, особисто і без жодних перешкод зі сторони ОСОБА_4, протягом її життя здавала в оренду земельну ділянку, зазначену в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав,просив в його задоволенні відмовити за його безпідставністю,зазначив,що на спірну земельну ділянку на імя відповідача виданий державний акт про право власності на земельну ділянку.який позивачами не оспорюється.

При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань :

Відповідно до ст. 181 ЦК України земельні ділянки відносяться до нерухомих речей.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Стаття 125 Земельного кодексу України зазначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Вищевказана правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в п. 10 якої зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Судом встановлено,що за своє життя ОСОБА_4 після винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 20.10.2010 року і до моменту своєї смерті 03.01.2015 року, не звернула судове рішення до виконання, не отримала свідоцтво про право на спадщину щодо частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради,державний акт також не отримала. За таких обставин суд прийшов до висновку,що частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради не входить до складу спадщини,яка відкрилася після смерті ОСОБА_7

Крім того,судом встановлено,що 14 липня 2006 року на імя ОСОБА_3 виданий державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради,серії ЯЧБ № 853359,який на даний час є чинним та вимог про визнання його частково недійсним позивачем не заявлено.

Виходячи з викладеного суд відмовляє в задоволенні позову за його безпідставністю.

Відмовляючи в позові суд стягує з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на надання правової допомоги.При цьому суд керується Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та стягує їх частково, в сумі 1300 грн.,враховуючи витрачений адвокатом час відповідно до журналів судових засідань 7.06.2016 року,21.06.2016 року,15.08.2016 року, 2.09.2016 року.

Керуючись ст.ст.328,380,1216,1220,1222,1269 ЦК України,ст.125 ЗК України,ст.ст.10,11,60, 61, 209,212,214,215 ЦПК України, Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,суд,-

вирішив :

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1300 грн. компенсації витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_9