Номер провадження: 22-ц/785/4377/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18.11.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 3-5 т. 1), в якому просив стягнути з відповідача на його користь 54 882 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що 27.04.2013 року і 13.05.2013 року ОСОБА_4 пошкодив кіоск, власником якого є позивач, з приводу чого позивач звертався до Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області, яким було винесені постанови про закриття кримінального провадження. Однак, даними постановами органом досудового слідства встановлені факти пошкодження майна, яке належить позивачу, саме відповідачем ОСОБА_4 Протиправними діями відповідача йому завдано матеріальну шкоду, яка полягає у відновленні пошкодженого майна і відповідно до висновку спеціаліста складає 54 882 грн. а також моральну шкоду, у розмірі 5 000 грн., яка визначена позивачем з урахуванням характеру та обсягу його моральних страждань, суттєвих змін у його житті, можливістю їх відновлення та ступя вини відповідача, вік та стан здоровя останнього.

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.01.2014 року (а. с. 116-117 т. 1), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.12.2014 року (а. с. 181-184 т. 1) та ухвалою суду касаційної інстанції (а. с. 212-213 т. 1) позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди 54 882 грн. та в якості відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. та судові витрати.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 03.07.2015 року (а. с. 278 т. 1) за заявою відповідача скасовано заочне рішення від 08.01.2014 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у задоволенні позовної заяви просили відмовити. У своїх поясненнях зазначили, що нежитлова будівля кіоск, який пошкоджений, не належить на праві власності позивачу, тому не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Крім того, наполягали на тому, що доказів щодо пошкодження, особисто ОСОБА_4, даного кіоску ОСОБА_3 до суду не надав, з висновком експерта про оцінку пошкоджень конструкції торгового кіоску не згодні.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18.11.2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18.11.2015 року, в якій просить рішення суду від 18.11.2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 54 882 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що погодитися з даним рішенням не може, оскільки останнє прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, очевидна невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 213 ЦПК України, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судове засідання учасники процесу не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці Арцизької міської ради Одеської області, за адресою: вулиця Соломонова, № 13-а, у місті Арцизі Одеської області. Позивач користується даною земельною ділянкою на правах оренди землі, на підставі договору укладеного від 22.12.2005 року, між ОСОБА_3 та Арцизькою міською радою Одеської області, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а. с. 11, 12).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.04.2012 року, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлова будівля № 13-а, загальною площею 106,00 кв. м., що розташована по вулиці Соломонова, в місті Арцизі Одеської області (а. с. 242).

Відповідно до наданої позивачем копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2013 року вбачається, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2013 року за № 0000430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. У звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження закрито. В обгрунтування постанови слідчим зазначено, що 27.04.2013 року ОСОБА_4 знаходячись по вулиці Соломонова, 13-а в місті Арцизі Одеської області, навмисно пошкодив частину торгівельного кіоску, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 1 000 грн. В ході досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 194 КК України, у звязку з чим кримінальне провадження закрито, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 6).

З копії іншої постанови про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 року вбачається, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.05.2013 року за № 0000476 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. У звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження закрито. В обгрунтування постанови слідчим зазначено, що 13.05.2013 року в денний час ОСОБА_4 на грунті особистих неприязнених відносин, знаходячись на вулиці Соломонова, в місті Арцизі Одеської області, пошкодив майно ОСОБА_3, чим спричинив йому збиток на суму 50 000 грн. В ході досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 194 КК України, у звязку з чим кримінальне провадження закрито, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 8, 9).

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, докази винності відповідача до пошкодження майна (кіоску) позивача спростовуються листом прокурора прокуратури Арцизького району Одеської області № 116-45/884 вих. 15 від 12.05.2015 року, який вказав, що причетності ОСОБА_4 до пошкодження майна ОСОБА_3 органом досудового розслідування встановлено не було, тому у резолютивних частинах постанови від 30.04.2015 року, постанови від 17.05.2015 року прізвище ОСОБА_4 не зазначено (а. с. 263).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», до функцій прокурора належить нагляд за додержанням законів органами, що проводять досудове слідство.

Враховуючи наведене, у суду не має сумнівів щодо висновку, які викладені у відповіді прокурора Арцизького району Одеської області.

Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Таким чином, обставини, викладені в постановах про закриття кримінального провадження, не мають преюдиційного значення та потребують доказування в загальному порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що висновки, викладені у постановах органу досудового розслідування, суд не може визнати обставинами, які підтверджують вину відповідача.

Тому, факти заподіяння шкоди майну позивача потребують доказування по даній цивільній справі.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, вина може виявлятися у формі умислу та необережності. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини відповідача в завдані шкоди, яка виразилася в умисному пошкодженні майна позивача. У судовому засіданні позивач не довів той факт, що пошкодження майна виникло з вини відповідача.

Як вбачається з постанови Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду Одеської області від 03.12.2014 року, рішення Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2013 року, яким і зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю кіоск в місті Арцизі Одеської області по вулиці Соломонова, № 13-а, скасовано (а. с. 218 - 227).

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що судом не добуто доказів незаконності чи наявності вини у діях відповідача, завдання моральної шкоди позивачу та причинний звязок між ними.

Відповідно до звіту по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженої частини будівлі торгівельного кіоску, розташованого за адресою: вул. Соломонова, № 13-а, у м. Арцизі Одеської області, складеного експертом-оцінщиком, зазначено, що величина витрат на поновлення пошкодженої частини будівлі торгівельного кіоску, склала без урахування податку на додану вартість 54 882 грн. (а. с. 17-98).

У суду є сумніви щодо достовірності викладених у звіті оцінщика вартості затрат на поновлення пошкодженої частини майна позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до додатку № 4, додатку № 5 звіту по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженої частини будівлі торгового кіоску, розташованого за адресою: по вулиці Соломонова, № 13-А у місті Арцизі Одеської області, складеного 23.09.2013 року спеціалістом, у копії експлікації вказано 5 (пять) кіосків, загальною площею 126,70 кв. м. (а. с. 56, 57), що теж підтверджується копією свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю від 20.11.2007 року, загальною площею 126,70 кв. м. (а. с. 61).

Однак, на момент складення звіту спеціалістом на 23.09.2013 року, у позивача вже існувало нове свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю від 26.04.2012 року, загальною площею 106,00 кв. м. (а. с. 242).

Тому, суд першої інстанції відкинув в якості письмового доказу по справі звіт спеціаліста по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженої частини майна позивача, з підстав того, що звіт складено відповідно до свідоцтва про право власності, яке на той час вже було недійсним (а. с. 60).

Суд першої інстанції, розглядаючи даний позов встановив, що вина відповідача не встановлена за матеріалами кримінальних справ чи за матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вини відповідача та керуючись ст. ст. 22, 23, 614, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, відмовив в задоволенні позовних вимог позивача.

Однак, судова колегія, не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов до таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач 27.04.2013 року та 13.05.2013 року на грунті особистих неприязних відносин навмисно пошкодив майно по вул. Соломонова в м. Арциз Одеської області, яке належить позивачеві, чим завдав останньому матеріальної шкоди, що підтверджується постановами слідчих СВ Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області про закриття кримінального провадження від 30.04.2013 року та від 17.05.2013 року (а. с. 6, 8-9 т. 1), відомості про оскарження чи скасування яких в матеріалах справи відсутні, а також в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані докази, які б спростовували обставини встановлені вказаними постановами.

Зазначені постанови про закриття кримінального провадження є письмовими доказами по справі відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України та повинні оцінюватися судом в сукупності з іншими доказами, тому посилання суду першої інстанції на ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України є безпідставними в даному випадку.

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що кримінальне провадження відповідно до вказаних постанов було закрито у звязку з відсутністю складу злочину в діях відповідача, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, як вбачається з даних постанов, склад злочину в діях відповідача відсутній в звязку з пошкодженням майна позивача на меншу суму ніж необхідно для складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, за якою попередньо кваліфікувалися дії відповідача, що не спростовує обставини встановлені вказаними постановами.

Також судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції з посиланням на лист прокурора прокуратури Арцизького району Одеської області № 116-45/884 від 12.05.2015 року (а. с. 263 т. 1), відповідно до якого причетності ОСОБА_4 до пошкодження майна ОСОБА_3 органом досудового розслідування встановлено не було, тому у резолютивних частинах постанови від 30.04.2015 року, постанови від 17.05.2015 року прізвище ОСОБА_4 не зазначено.

Оскільки, цей лист прокурора суперечить постановам слідчих (а. с. 6, 8-9 т. 1), з яких вбачається, що досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 навмисно пошкодив майно відповідача ОСОБА_3, вказані постанови не оскаржені та не скасовані. Відомості про це в матеріалах справи відсутні. Тому вказаний лист прокурора не має в даному випадку правового значення, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Розмір матеріальної шкоди завданої позивачеві в результаті пошкодження його майна відповідачем складає 54 882 грн., що підтверджується звітом по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженого майна (а. с. 17-43 т. 1), наданого як доказ на підтвердження своїх позовних вимог позивачем.

Висновки суду першої інстанції, стосовно того, що суд відкидає в якості письмового доказу по справі звіт спеціаліста по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженої частини майна позивача, з підстав того, що звіт складено відповідно до свідоцтва про право власності, яке на той час вже було недійсним, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, згідно вказаного звіту визначалася величина затрат на поновлення саме пошкодженої частини майна позивача, а не всього майна позивача згідно свідоцтва про право власності, яке, як встановлено судом першої інстанції, було вже недійсним та замінено позивачем на нове.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в разі не згоди відповідача з розміром матеріальної шкоди відповідно до звіту по оцінці вартості затрат на поновлення пошкодженого майна, наданого як доказ на підтвердження своїх позовних вимог позивачем, відповідач мав право в ході розгляду справи в суді заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Також судова колегія не приймає до уваги висновки суду першої інстанції щодо скасування рішення Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2013 року, яким зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю кіоск в місті Арцизі Одеської області по вулиці Соломонова, № 13-а.

Оскільки, скасування державної реєстрації не позбавляє права особи на майно, а державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Докази, які б спростовували, що спірне пошкоджене майно належить позивачеві в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Також судова колегія вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем двічі пошкоджено майно позивача, чим останньому завдано моральної шкоди, на що позивач вказує в позовній заяві.

Також судова колегія погоджується з розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, враховуючи його доводи, якими він обґрунтовує позовні вимоги в цій частині відповідно до позовної заяви, вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України, встановлені обставини по справі та вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовані, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 54 882 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Також з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 393 грн. 42 коп. (а. с. 1, 2, 318 т. 1, 12 т. 2).

Таким чином, судова колегія, на підставі наведеного, погоджується з доводами апеляційної скарги, і вважає, що рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18.11.2015 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 54 882 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 393 грн. 42 коп.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18.11.2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 54 882 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 393 грн. 42 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_5

ОСОБА_2