АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7504/16 Справа № 199/1853/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Городничої В.С., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (далі - ПАТ «АКБ «Базис») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи тим, що 10 квітня 2012 року її мати ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Базис», договір банківського вкладу №83/5, за умовами якого ОСОБА_3 внесла, а відповідач прийняв на відкритий на її ім'я рахунок грошові кошти у сумі 105.000 грн. строком до 11 квітня 2013 року, з процентною ставкою за користування кредитом 21,00% річних, що підтверджується квитанцією №а3975 від 10 квітня 2012 року та ощадним (депозитним) сертифікатом.

Зазначала, що ОСОБА_3, дізнавшись про те, що постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 №168 в ПАТ «АКБ «БАЗИС» була призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23 квітня 2012 року до 23 жовтня 2012 року, 28 вересня 2012 року, тобто раніше строку закінчення обігу сертифіката та строку дії депозитного договору, звернулася з вимогою про виплату (повернення) їй внесених грошових коштів в розмірі 127.050 грн., з яких: 105.000 грн. - сума депозитного внеску; 22.050 грн. - сума нарахованих відсотків .

Вказувала, що ОСОБА_3 було повідомлено про акцептування такої вимоги як кредитора на загальну суму 113.374 грн.18 коп., з яких: 105.000 грн. - сума депозитного внеску; 8.374 грн.18 коп. - сума нарахованих відсотків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Посилаючись на те, що 14 грудня 2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на грошові внески, а депозитні грошові кошти банком повернуті так і не були, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127.050 грн., з яких: 105.000 грн. - сума депозитного внеску; 22.050 грн. - сума нарахованих відсотків.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі ПАТ «АКБ «БАЗИС» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПАТ «АКБ «Базис», оскільки товариство належним чином сповіщено про час і місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставним, так як представник ПАТ «АКБ «Базис», який приймає участь у справі в апеляційному суді Харківської області, є Горланов К.В., а представник ПАТ «АКБ «Базис», який приймає участь по даній справі, є Михальов І.О.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 квітня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк» «Базис», в особі начальника відділення №5 ПАТ «АКБ «Базис», та ОСОБА_3 було укладено договір банківського строкового вкладу №83/5 з видачею депозитного сертифікату, за умовами якого вкладник зобов'язався в день підписання договору внести грошову суму у розмірі 105.000 грн. на рахунок НОМЕР_1, відкритий у банку, а останній зобов'язався видати вкладнику сертифікат строком до 11 квітня 2013 року з процентною ставкою за користування кредитом 21,00% річних (а.с.7-9).

Після закінчення строку обігу сертифіката на його пред'явлення вкладник повинен був отримати грошові кошти в розмірі 127.050 грн., з яких: 105.000 грн. - сума депозитного внеску; 22.050 грн. - сума нарахованих відсотків.

28 вересня 2012 ОСОБА_3, раніше строку закінчення обігу сертифікату, пред'явила його до ПАТ «АКБ «Базис» з вимогою про виплату (повернення) їй внесених грошових коштів.

Листом ПАТ «АКБ «Базис» №09-71/6835/9 від 15 листопада 2012 року на зазначену вимогу ОСОБА_3 було повідомлено про акцептування такої вимоги як кредитора на загальну суму 113.374 грн.18 коп., з яких: 105.000 грн. - сума депозитного внеску; 8.374 грн.18 коп. - сума нарахованих відсотків.

Грошові кошти відповідач ОСОБА_3 не сплатив.

Постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 №168 в ПАТ «АКБ «БАЗИС» була призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23 квітня 2012 року до 23 жовтня 2012 року.

Постановою Правління Національного банку України №357 від 23 серпня 2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «БАЗИС» з 28 серпня 2012 відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ «АКБ «БАЗИС».

04 серпня 2014 року Окружним адміністративним судом м.Києва винесено постанову по справі №826/2238/13-а, якою визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 серпня 2012 року №357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора публічного акціонерного товариства «АКБ «БАЗИС» (м. Харків).

Зазначена постанова була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 грудня 2014 року.

Тобто, ліквідаційна процедура стосовно ПАТ «АКБ «БАЗИС» була визнана протиправною та припинена за рішенням суду, яке набрало чинності 21 жовтня 2014 року.

Також, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2014 року по справі №820/18776/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2015 року, скасовано реєстраційні записи щодо припинення юридичної особи ПАТ «АКБ «БАЗИС».

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

14 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на грошові внески (а.с.12).

Станом на час звернення до суду грошові кошти за депозитом повернуті не були.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, зазначені позивачем у позові є доведеними належними, допустимими доказами та встановлені судом в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції №337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, №6-4813св14 від 26 березня 2014 року, №6-7667св14 від 26 березня 2014 року, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В матеріалах справи містяться усі документи, що підтверджують доводи позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: у четверту чергу - вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; у сьому чергу - вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; у восьму чергу - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами 200 тис. грн., встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

З матеріалів справи вбачається, що з 28 серпня 2012 року по 21 жовтня 2014 року відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» здійснювалась процедура ліквідації відповідача, яка на момент звернення до суду з позовом була визнана протиправною та скасована.

Повідомленням про акцептування вимог кредитора від 15 листопада 2012 року ПАТ «АКБ «Базис» банк повідомив щодо включення ОСОБА_3 до сьомої черги суму 113.374 грн. 18 коп., з яких 105.000 грн. - сума депозиту, розміщена на банківському рахунку, 8.374 грн.18 коп. - заборгованість по відсотках.

Втім грошові кошти повернуті не були.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що між банком та ОСОБА_3 було укладено декілька договорів банківського вкладу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в позові від 15 березня 2016 року ОСОБА_2 ставить питання про стягнення грошових коштів саме за договором банківського строкового вкладу №83/5 від 10 квітня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «АКБ «Базис» на даний час не є банківською установою, колегія суддів вважає необґрунтованими. Виключення із статуту товариства виду економічної діяльності «комерційні банки» не можуть слугувати підставою для відмови у стягненні грошових коштів за договором банківського вкладу.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є також хибними, а тому колегією суддів не приймаються до уваги, так як зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Городнича В.С.

Куценко Т.Р.