Справа № 236/1421/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Колесник О.І.,

за участю:

заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа - Краснолиманський міський відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи у певний час,

В С Т А Н О В И В:

14.06.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2. Заявниця повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Макіївці Донецької області померла ОСОБА_2, яка була її бабусею по батьківській лінії спорідненості. Заявниця отримала на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 лікарське свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 21.05.2016 року, видане Центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки.

ОСОБА_1 на теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_2. В червні 2016 року вона звернулась до Краснолиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію факту смерті ОСОБА_2, однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявниці необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми.

З огляду на це, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї бабусі ОСОБА_2 із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час, оскільки без цього вона не має можливості оформити свої права на спадкове майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву окремого провадження підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві.

Краснолиманський міський відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.21); клопотань про необхідність відкладення розгляду справи до суду не надходило; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Згідно з даними паспорта громадянки України серії НОМЕР_3, виданого 28.09.2000 року Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці Донецької області, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Донецьку (а.с.11). Зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 15.02.1960 року Каванським бюро ЗАГС Бурятської АРСР,вбачається, що ОСОБА_2 була матірю ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.10); ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_4, народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Макіївці Донецької області, яка у зв'язку з укладенням шлюбу 27.10.2006 року змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_1»(а.с.9). Подані заявницею документи таким чином підтверджують факт її родинних зв'язків з померлою ОСОБА_2

З пояснень заявниці судом встановлено, що ОСОБА_2 була громадянкою України, зареєстрована та фактично мешкала за адресою АДРЕСА_1, мала поважний вік, страждала на гіпертонічну хворобу, приблизно з 2002 року, з огляду на це неодноразово зверталась за медичною допомогою до Центру первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки, перебувала під наглядом сімейного лікаря. З причини тяжкої хвороби ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Макіївці Донецької області, факт смерті відображено в наданому заявницею лікарському свідоцтві про смерть № НОМЕР_1 від 21.05.2016 року, виданому Центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки (а.с.12). Суд не сприймає цей документ як належний доказ з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на його зміст, оскільки викладена в ньому інформація підтверджується іншими належними доказами по справі.

Факт смерті фізичної особи підтверджується документами про поховання ОСОБА_2 на кладовищі в м. Макіївці Донецької області, оглянутими судом фотознімками з місця поховання(а.с.16).

Факт смерті ОСОБА_2 підтвердила,крім того, в своїх поясненнях в судовому засіданні ОСОБА_1, яка була онукою померлої, допомагала здійснювати догляд за нею.

ОСОБА_1 зверталась до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області в червні 2016 року із заявою про реєстрацію факту смерті своєї бабусі, однак орган ДРАЦС листом від 07.06.2016 року № 1019/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів. виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Макіївці Донецької області померла ОСОБА_2 ,та було видано лікарське свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 21.05.2016 року.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Макіївки Донецької області) з-під контролю державної влади України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Макіївка.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами), передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявниці ОСОБА_1 від встановлення факту смерті ОСОБА_2 в певний час залежить можливість здійснення нею спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності

інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1216 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою(ч.1 ст.1220 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Розглядаючи заяву окремого провадження, подану ОСОБА_1, суд враховує вказані положення законодавства і звертає увагу на те, що у померлої ОСОБА_2 не було інших родичів, які могли б звернутись із заявою про встановлення відповідного факту.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене,керуючись ст. ст. 208-223, 256-259, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи у певний час задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Донецьку Донецької області, УРСР, мешкала за адресою АДРЕСА_1), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Макіївці Донецької області у віці 79 років з причини тяжкої хвороби.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до ст. ст 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Суддя -