У х в а л а

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05 липня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 71 000 доларів США зі сплатою 13 % річних, з терміном повернення до 05 липня 2015 року.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 05 липня 2005 року, що свідчить про виконання банком зобов'язань перед позичальником.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 29 травня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 05 липня 2005 року, про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту. Зокрема, сторони дійшли згоди щодо зміни умов погашення кредиту, а саме: збільшити термін кредиту на 60 календарних місяців, тобто дата погашення кредиту - 05 липня 2020 року, та на строк з 29 травня 2009 року до 29 травня 2010 року відповідачу зменшено процентну ставку за користування кредитом до 12% річних.

Зазначало, що відповідач належним чином не виконував покладених на нього зобов'язань та станом на дату укладення додаткової угоди сплата суми кредиту становила 54 272, 07 доларів США, та заборгованість за процентами, строк сплати якої настав, складала 1 947, 20 доларів США.

На підставі додаткової угоди фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилась на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбулася зміна строку погашення заборгованості.

Посилаючись на те, що банк неодноразово повідомляв відповідача про наявність заборгованості, в тому числі шляхом направлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, однак заборгованість не було погашено, просило стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 603, 88 доларів США, що в еквіваленті становить 1 511 290 грн 96 коп., з яких: 47 523, 60 доларів США, що в еквіваленті становить 595 519 грн 70 коп., - заборгованість за кредитом; 15 155, 89 доларів США, що в еквіваленті становить 189 918 грн 93 коп., - заборгованість зі сплати відсотків; 57 924, 39 доларів США, що в еквіваленті становить 725 852 грн 33 коп., - пеня.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2005 року у розмірі 120 603, 88 доларів США, що в еквіваленті становить 1 511 290 грн 96 коп., з яких: 47 523, 60 доларів США, що в еквіваленті становить 595 519 грн 70 коп., - заборгованість за кредитом; 15 155, 89 доларів США, що в еквіваленті становить 189 918 грн 93 коп., - заборгованість зі сплати відсотків; 57 924, 39 доларів США, що в еквіваленті становить 725 852 грн 33 коп., - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, шляхом виключення з його резолютивної частини зазначення розміру пені у доларах США та зменшено її розмір з 725 852 грн 33 коп. до 50 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком, наданим банком, та не спростовано відповідачем.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині виключення з резолютивної частини зазначення розміру пені у доларах США та зменшуючи її розмір з 725 852 грн 33 коп. до 50 000 грн, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що стягнення пені в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, та у зв'язку з тим, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, а також із урахуванням інших істотних обставин справи, дійшов до правильно висновку про зменшення розміру пені.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська