Провадження №2/263/86/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2015 року представник ЖКП «Жилкомплекс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

а саме: за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01.06.2010 року по 19.06.2013 року у розмірі 1539,36 гривень, інфляційних витрат в розмірі 153,45 гривень та 3% річних у розмірі 141,07 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, був споживачем наданих послуг та співвласником ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, однак не вносив плату за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, внаслідок чого за вищевказаний період у нього утворилася заборгованість перед позивачем загальним розміром 1833,88 гривень. Відповідно до мирової угоди, визнаної та затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19.06.2013 року ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання сплатити заборгованість за надані комунальні послуги, повязані з утриманням належної йому ? частини вищевказаної квартири. Відповідач у добровільному порядку суму боргу не сплачує, у звязку з чим позивач був змушений звертатися до суду з позовом про стягнення суми боргу у примусовому порядку, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень.

27.07.2016 року представник позивача ЖКП «Жилкомплекс» уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року у розмірі 1539,36 гривень, інфляційних витрат в розмірі 153,45 гривень та 3% річних у розмірі 141,07 гривень, всього - 1833,88 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та з цих підстав відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, зазначив, що він є неналежним відповідачем по справі, оскільки не користувався послугами позивача, тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню також з цих підстав.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. ст. 67, 68 ЖК України власники та наймачі квартир зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Судом встановлено, що згідно рішення Маріупольської міської ради № 974 від 22.03.2005 року /а.с. 9/ та протоколу засідання ліквідаційної комісії від 19.05.2010 року /а.с. 10/, житловий будинок № 59 по вул. Артема в м. Маріуполі знаходиться на балансі та обслуговуванні ЖКП «Жилкомплекс».

ОСОБА_2 був власником ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до 26.06.2013 року. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19.06.2013 року, якою було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, право власності на зазначену ? частину спірної квартири набув ОСОБА_5 /а.с. 4/, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51435633 від 05.01.2016 року /а.с.44-45/.

Крім того, згідно п. 3 мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, та затвердженої ухвалою суду від 19.06.2013 року, ОСОБА_2 зобовязався сплатити заборгованість за надання комунальних послуг та по іншим обовязковим платежам, які повязані з утриманням належної йому ? частини квартири АДРЕСА_2 до 01.07.2013 року.

Взяті на себе зобовязання зі сплати заборгованості за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території ОСОБА_2 не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року у розмірі 1539,36 гривень, що підтверджується наданими розрахунками.

На дану суму заборгованості позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 141,07 гривень та інфляційні витрати за той же період у розмірі 153,45 гривень.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"

споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"

споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини

третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У судовому засіданні було встановлено, що фактично позивачем у вказаний період надавалися послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідачу та останній до 30.06.2013 року їх споживав, що свідчить про існування між сторонами договірних відносин. Виконавши свої зобов'язання по наданню комунальних послуг позивач має законні підстави вимагати від відповідача оплату цих послуг.

Одночасно, суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він є неналежним відповідачем по справі, так як він не був споживачем послуг, наданих позивачем, та між ним і ОСОБА_3 було укладено договір оренди житлового приміщення від 01.04.2010 року /а.с. 39/, який передбачав обовязок останньої сплачувати комунальні платежі, оскільки згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому відомостей про укладання будь-яких договорів про надання та споживання комунальних послуг між ЖКП «Жилкомплекс» та ОСОБА_3 суду не представлено.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань по оплаті послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про застосування позовної давності до даних правовідносин.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з основним позовом 02.09.2015 року, а заборгованість у сумі 1539,36 гривень нарахована відповідачам за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року.

Судом також встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.11.2014 року було скасовано судовий наказ № 2-н/263/84/2014 від 06.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.06.2010 року по 01.06.2013 року в сумі 1539,36 гривень.

Враховуючи вищевказану обставину, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 264 ЦК України позовна давність переривалася винесенням судового наказу № 2-н/263/84/2014 від 06.02.2014 року.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності у три роки, стягнувши з відповідача ОСОБА_2, як з власника квартири, заборгованість, яка утворилася за період з 06.02.2011 року по 30.06.2013 року у розмірі 1223,56 гривень, задовольнивши позов частково.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 153,45 гривень та три відсотки річних у розмірі 141,07, які нараховані на всю суму боргу у розмірі 141,07 грн., яка утворилася за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року, у звязку з чим розрахунок інфляційних та 3% річних на всю цю суму є безпідставним. Тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 слід звільнити від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 88, 131, 169, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 257, 264, 322, 360, 625 ЦК України, ст. 67, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 06.02.2011 року по 30.06.2013 року в сумі 1223 (одна тисяча двісті двадцять три) гривні 56 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя.

Суддя Л.Г.Шатілова