Справа № 461/4052/16-ц
Провадження № 2/461/1360/16
УХВАЛА

судового засідання

08.09.2016 р. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Романюка В.Ф.,

при секретарі Куц Н.З.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3Є,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду заяву третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Романюка Віктора Феодосійовича у цивільній справі № 461/4052/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, з участю третьої особи: Відділу органу опіки та піклування Галицької адміністрації Львівської міської ради, та ОСОБА_3, про усунення перешкод в розпорядженні правом власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 461/4052/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, з участю третьої особи: Відділу органу опіки та піклування Галицької адміністрації Львівської міської ради, та ОСОБА_3, про усунення перешкод в розпорядженні правом власності на нерухоме майно.

Протокольною ухвалою суду від 04.07.2016 р. у судовому засіданні до участі в розгяді вказаної справи було залучено в якості третьої особи на стороні відповідча без самостійних вимог ОСОБА_3.

У першому судовому засіданні за участі третьої особи ОСОБА_3Є, було подано заяву про відвід головуючому судді Галицького районного суду м. Львова Романюку В.Ф. з підстав, наявності обставин, які викликають сумнів у його обєктивності та неупередженості, а саме в зв»язку з тим, що ним постановлялося рішення Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2014 року у справі № 461/15351/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, з участю третьої осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання розміру часток у приватній спільній сумісній власності, яким позов задоволено, а саме: визнано частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_6 1/5, ОСОБА_9(який помер 5 листопада 2013 року) 1/5, ОСОБА_5 2/5, ОСОБА_7 1/5. На думку ОСОБА_3, при розгляді даної справи, суддя Романюк В.Ф. не може брати участі і підлягає відводу, оскільки суддя брав участь у розгляді справи, предметом спору якої були ті самі обставини, а також та сама квартира по АДРЕСА_2, що фактично і є предметом спору у справі № 461/4052/16-ц. Участь судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. у розгляді справи № 461/15351/13-ц у третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 викликає сумнів щодо неупередженості судді Романюка В.Ф. під час розгляду справи № 461/4052/16-ц., оскільки на переконання заявника у судді Романюка В.Ф. склалась певна думка та правова позиція на основі рішення у справі № 461/15351/13-ц, що і викликає сумнів в його об'єктивності та неупередженості, як судді.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. підтримала з підстав, які наведені у її заяві.

Представник позивача ОСОБА_1, та відповідач ОСОБА_2 проти заявленного відводу головуючого судді заперечили, та вказали, що заява безпідставна та задоволенню не підлягає.

Представник третьої особа Відділу органу опіки та піклування Галицької адміністрації Львівської міської ради, вирішення заяви про відвід головуючого судді віднесли на розсуд суду.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 4 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі у розгляді справи і підлягає відводу якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об»єктивності та неупередженості судді.

Заслухавши доводи ОСОБА_3 про відвід судді, суд не встановив достовірних обставин, та правових підстав, визначених ст.20 ЦПК України, які би виключали участь судді в розгляді вказаної позовної заяви. Обставини, на які покликається ОСОБА_3 не є доказами упередженості чи певної зацікавленості судді у наслідках розгляду заяви.

Відвід судді є необгрунтованим і грунтується на особистій думці заявника, однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичном) суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності. яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів-«встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»), Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»),

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 1 1879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основ) існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору. Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для тогі щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного ч сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Тому, виходячи із норм п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо гарантій справедливого розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та практики Європейського Суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 р. у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо), з метою об'єктивності розгляду заяви, усунення будь-яких сумнівів щодо прямої чи побічної зацікавленості судді у результатах розгляду та з етичних міркувань приходжу до висновку, що заяву ОСОБА_3Є, про відвід слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 20-24 ЦПК України, на підставі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини від 09.11.2006р., 28.10.1998р., суд,-

у х в а л и в:

Заяву третьої особи ОСОБА_3 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова Романюка Віктора Феодосійовича, у цивільній справі № 461/4052/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, з участю третьої особи: Відділу органу опіки та піклування Галицької адміністрації Львівської міської ради, та ОСОБА_3, про усунення перешкод в розпорядженні правом власності на нерухоме майно, задоволити.

Судовий розгляд продовжити у новому складі суду.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.Ф.Романюк