АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2011 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL114242, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 82119 грн. 05 коп., зі сплатою 25% річних строком до 25 травня 2017 року. Кредитні кошти за вказаним договором надаються на рефінансування (погашення) заборгованості позичальника за договором про видачу та використання кредитних карток № VG5938 від 23 травня 2008 року, за яким випущена кредитна картка НОМЕР_1.

18 лютого 2014 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором № CL114242 від 31 травня 2011 року, відповідно до умов якої сторони визнали, що станом на 18 лютого 2014 року загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором за вказаним кредитним договором становить 94739 грн. 11 коп. Згідно п. 2.1 угоди позичальник зобов'язаний у період з 18 лютого 2014 року по 18 січня 2016 року сплатити кредитору грошову суму в розмірі 66317 грн. 38 коп.

Однак, прийняті на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості позичальник не виконав. Посилаючись на викладене, ПАТ "Універсал Банк" просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 68 757 грн. 22 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року позов ПАТ "Універсал Банк" задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за Кредитним договором № CL114242 від 31 травня 2011 року у розмірі 68 757 грн. 22 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що згідно пункту 4 угоди від 18 лютого 2014 року сторони погодили встановити новий порядок розгляду спорів, а саме, всі вимоги, які виникають при виконанні основного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків. У лютому 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернулось до третейського суду з вимогами про стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором № CL114242 від 31 травня 2011 року. Рішенням Постійно діючого третейському суді при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року вказані вимоги були задоволені та стягнуто з нього на користь банку кредиту заборгованість в розмірі 77363 грн. 39 коп. Отже, судом першої інстанції не враховано. що ПАТ "Універсал Банк" вже скористався своїм правом на зверненням до третейського суду з аналогічними вимогами та у даному спорі вже наявне судове рішення.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 31 травня 2011 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL114242, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 82119 грн. 05 коп., зі сплатою 25% річних строком до 15 травня 2017 року на погашення існуючої заборгованості за договором про видачу та використання кредитних карток № VG5938 від 23 травня 2008 року, за яким випущена кредитна картка НОМЕР_1.

Пунктом 5.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів, а саме 15 числа кожного місяця, здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 3.1 даного договору.

18 лютого 2014 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено угоду про припинення зобов'язань за договором № CL114242 від 31 травня 2011 року, відповідно до умов якої сторони визнали, що станом на 18 лютого 2014 року загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором за вищевказаним основним договором становить 94739 грн. 11 коп.

Підписанням цієї угоди сторони погодили можливість припинення зобов'язань позичальника за основним договором за умови сплати останнім у період з 18 лютого 2014 року по 18 січня 2016 року грошових коштів в розмірі 66317 грн. 38 коп. у передбаченому угодою порядку.

Згідно 2.2 угоди протягом періоду, вказаного у п. 2.1 цієї угоди, за користування кредитними коштами (без порушення строку/термінів сплати всієї суми та/або частини кредиту та/або у разі порушення таких строку/термінів погашення кредиту) позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі 0,0001% річних.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди прощення боргу вважається таким, що відбулось лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 цієї угоди та з моменту підписання обома сторонами. У випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобов'язань згідно п. 2.1 цієї угоди, з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 цієї угоди, а інші умови цієї угоди та основного договору зберігають свою чинність протягом строку дії основного договору, а позичальник зобов'язується виконувати свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі і надалі.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 20 квітня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 68757 грн. 22 коп., яка складається: 37644 грн. 04 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 20023 грн. 07 коп. - сума дострокового стягнення кредиту. 11090 грн. 11 коп. - відсотки по кредиту.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Установивши, що відповідач не виконує належним чином умови взятих на себе зобов'язань, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів з боржника й обґрунтовано задовольнив позовні вимоги банку.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на наявності рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором № CL114242 від 31 травня 2011 року, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цьогоЗакону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України,стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави,Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно ст. 599 ЦК україни зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Враховуючи, що позичальником не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконанням ним взятих на себе зобов'язання за кредитним договором № CL114242 від 31 травня 2011 року, сам факт наявності рішення третейського суду не позбавляє можливості кредитора звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова