Справа №573/20/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/954/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області, орган опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

06 січня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнивши (а.с. 95 - 96), обгрунтовував тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: вул. Вигонянка, 39 с. Вири Білопільського району. В будинку зареєстровані, але протягом тривалого часу не проживають, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому, посилаючись на те, що не надавав згоди на їх реєстрацію та не бажає щоб у будинку були зареєстровані сторонні для нього особи, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим будинком №39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопільського району Сумської області. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 відмовлено за необгрунтованістю. Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожної по 600 грн. на користь ОСОБА_5 за надання правової домомоги. Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожної в дохід держави по 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та закрити провадження. Зазначають, що повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб передані до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, а тому суд безпідставно не задовольнив клопотання про заміну неналежної третьої особи Білопільського РС УДМС України на Вирівську сільську раду Білопільського району. Крім того вказують, що з метою повного та всебічного розгляду справи суд повинен був витребувати ряд документів для перевірки інформації обліку зареєстрованих у спірному будинку осіб. Вважають неправдивими покази свідків наданих по справі. Зазначають, що позов поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи, тому він підлягає залишенню без розгляду.

Заслухавши пояснення апелянтів та їх представників, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представників позивача та представників Вирівської сільської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у будинку без згоди власника жила та не є його родичами або членами сімї, договір найму з відповідачами не укладався, за адресою реєстрації вони не проживають, тому позивач, як власник житла, позбавлений можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Позов в частині вимог щодо ОСОБА_6 суд вважав таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що він перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Перевіряючи доводи сторін встановлено, що власником будинку № 39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району Сумської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом була мати позивача ОСОБА_7 З 04 червня 1997 року в цьому будинку в якості наймача був зареєстрований ОСОБА_8, а з 16 лютого 1999 року ОСОБА_9

ОСОБА_7 померла 24 лютого 1999 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після її смерті, звернувся ОСОБА_5, який 24 грудня 2015 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний будинок (а.с. 17 18), тобто позивач є одноособовим власником будинку № 39 розташованого по вул. Вигонянка в с. Вири.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо необхідності зясування інформації про зареєстрованих у будинку осіб, апеляційним судом були оглянуті погосподарські та будинкові книги Вирівської сільської ради, з огляду яких вбачається, що ОСОБА_3 14 листопада 2000 року перепрописалась із вул. Калініна, 36 на вул. Вигонянка, 39 с. Вири. За цією ж адресою також було зареєстровано ОСОБА_4, як малолітню дитину, якій 04 березня 2006 року видано паспорт, та 26 грудня 2006 року зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2.

У справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у спірному будинку з дозволу нового власника житла - ОСОБА_5, вказане не спростовується відповідачами, які підтвердили, що за такими дозволами вони не зверталися до нього та були зареєстровані у будинку позивача ОСОБА_9 (матірю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4В.).

Із наявних у справі матеріалів та пояснень відповідачів вбачається, що ОСОБА_4 протягом 2014 2016 років проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своєю родиною: чоловіком ОСОБА_10 та синами ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 59 62). Встановлено, що син ОСОБА_12 навчається у школі № 6 м. Суми, де закінчив перший та другий клас.

ОСОБА_3 разом зі своїм співмешканцем більше 15 років проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, де утримує власне господарство, що підтверджується ОСОБА_8 обстеження житлово побутових умов Вирівської сільської ради та даними погосподарської книги (а.с. 291). Ці обставини підтвердили відповідачі в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, доводи апелянтів про те, що суд не дав належну оцінку поясненням свідків не заслуговують на увагу та не підлягають окремій перевірці.

Суд першої інстанції врахував наведені обставини справи та правильно застосував норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, які регулюють питання захисту права власності, так як знайшов підтвердження факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у будинку позивача без його згоди та проживають за іншими адресами. Позивач, як власник житла, має право вимагати усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов та визнав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Стосовно висновків суду щодо відмови у позові до ОСОБА_6, то із матеріалів справи та записів погосподарської та будинкової книг вбачається, що дитина не була зареєстрована у будинку позивача, а із 2014 року постійно проживає разом з матірю у м. Суми, де відвідує одну із шкіл міста.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги норми ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» згідно з якою батьки зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження та ст. 29 ЦК України за якою місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно з поясненнями відповідачки ОСОБА_4, реєстрація її сина ОСОБА_12 не була проведена по вул. Вигонянка, 39 с. Вири. За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень житлових прав малолітнього ОСОБА_6 Рішення суду в цій частині відповідачами не оскаржується.

Разом з тим, суд в мотивувальній частині рішення суд послався на ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Проте, посилання суду на цю статтю є зайвим, оскільки відповідачі не є членами сімї власника будинку, тому рішення суду підлягає зміні.

Твердження апеляційної скарги про те, що єдиним органом, який володіє інформацією щодо прописки та виписки громадян є Вирівська сільська рада, яка повинна була бути залучена до участі у справі як третя особа, не можна взяти до уваги, оскільки органом, що здійснює реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці є Білопільський районний сектор УДМС України в Сумській області, який залучений до участі у справі третьою особою та відомості якого щодо місця реєстрації відповідачів (а.с. 21) суд взяв до уваги.

Посилання апелянтів на той факт, що позов поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи, тому він підлягає залишенню без розгляду є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 приймав участь у справі як представник позивача за довіреністю від 13 жовтня 2015 року. Згідно з якою ОСОБА_5 уповноважив його бути представником з питань оформлення спадщини на житловий будинок, а після оформлення спадщини підготувати для продажу житловий будинок, для цього йому надано право представляти інтереси та вести справи в усіх судових установах (в т.ч. місцевих та апеляційних судах).

Факт вільного волевиявлення позивача на представництво його інтересів ОСОБА_8 не спростовується відповідачами, крім того, в своїй заяві ОСОБА_5 заявлений позов підтримав.

Колегія суддів також бере до уваги ту обставину, що інтереси ОСОБА_5 по справі представляла адвокат ОСОБА_13 з якою був укладений договір про надання юридичних послуг (а.с. 29 30).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Врахувавши всі обставини справи, суд правильно визначився в правах та обовязках сторін, тому відсутні правові підстави для скасування судового рішення.

При цьому, стягуючи із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави по 551,20 грн. з кожної, суд не врахував, що позивачем фактично заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, тому на підставі ст. 88 ЦПК України та підп. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 551,20 грн., тобто по 275,60 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 3; 309 ч.1 п.4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволити частково, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року змінити та виключити із мотивувальної частини рішення посилання на ст. 405 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі по 275,60 грн. з кожної.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -