Справа №487/6094/14-ц 20.07.2016 20.07.2016 20.07.2016
Провадження №22-ц/784/1441/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №487/1282/15-ц Головуючий по першої інстанції: Андрощук В.В.
Провадження №22-ц/784/1441/16 Доповідач апеляційного суду Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_2 - представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позивачка зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх вихованні та не сплачує аліменти.

Посилаючись на ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо обох дітей, стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей за останні три роки та стягувати в подальшому аліменти у розмірі ? частину його заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено:

- стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2014 року і до його повноліття.

ОСОБА_4 попереджено про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, виконуючи у подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачених сімейним законодавством.

В іншій частині позовних вимог позивачці відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила рішення скасувати, та задовольнити позов. Вона посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, якими вона обґрунтовує свій позов та положенням сімейного права.

Перевіривши матеріалами справи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 05 березня 1994 року по 09 серпня 2010 року (а.с. 4-5).

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7). Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Згідно до свідоцтва позивачка змінила прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_3 (а.с. 102).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Доказів, які спростовували б зазначені обставини, відповідач не надав.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 180, 182 СК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки із відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі ? частини всіх видів заробітку доходу відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доказів на спростування висновку суду щодо визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 відповідач не надав.

Між тим, із змісту позовної заяви ОСОБА_3 видно, що вона просила стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу). Із даним позовом вона звернулась до суду 17 червня 2014 року, а дочка ОСОБА_5 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із врахуванням наведеного, колегія приходить до висновку, що суд помилково відмовив позивачці у стягненні аліментів на двох неповнолітніх дітей за період з 17 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів із відповідача на користь позивачки слід змінити, стягнувши на користь останньої на утримання дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2014 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. Починаючи з 23 червня 2014 року і до повноліття ОСОБА_6 на користь позивачки із відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується вимог позивачки про стягнення на підставі ст. ст. 180, 182 СК України аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 після досягнення нею повноліття, то суд обґрунтовано відмовив їй в задоволенні цих вимог, оскільки вказаними положеннями Сімейного кодексу України передбачено стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Мотивуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час, позивачка посилалась на те, що діти після розірвання шлюбу із відповідачем перебувають лише на її утриманні, а останній ухиляється від надання матеріальної допомоги.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів того, що позивачка вживала відповідних заходів для одержання із відповідача щомісячких аліментів на утримання неповнолітніх дітей до пред'явлення даного позову, а останній ухилявся від їх сплати.

Посилання позивачки на те, що вона одна утримувала дітей до звернення до суду з даним в указаний період, не є підставою для присудження із відповідача аліментів за минулий час.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. 191 ЦПК України прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час.

Інших доводів та посилань на докази, які спростовували б зазначені висновки суду апеляційна скарга позивачки не містить.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги і щодо необґрунтованості висновків суду в частині відмови в задоволенні її вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Частиною першою ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час ухвалення оскаржуваного рішення досягла повноліття.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції правильно відмовив позивачці у задоволенні вимог про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно повнолітньої дочки ОСОБА_5.

У ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави учасниці поважають права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15,17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або з урахуванням її характеру особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Тобто, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав, зокрема з підстав, передбачених пунктами 2, 4, 5 частини першої ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Із матеріалів справи видно, що сторони проживають окремо, а діти останніх - із позивачкою. З позовом про стягнення щомісячних аліментів на утримання неповнолітнього сина позивачка звернулась в червні 2014 року.

Із пояснень представника позивачки та наданої ним до апеляційного суду копії заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2015 року видно, що на користь позивачки із відповідача стягнуті додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн., а на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 у зв'язку з продовженням нею навчання - в розмірі 11360 грн. (а.с. 157). Згідно наявних у справі копій платіжних доручень від 12 березня 2016 року №№ 1166, 1167 ОСОБА_4 на виконання зазначеного рішення суду сплатив позивачці 1000 грн. та 1142 грн. 38 коп. (а.с. 105-106).

На а.с.17-19 є копія акту судово-медичного дослідження (обстеження) від 22 травня 2008 року про виявлення у неповнолітнього ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень. Проте, позивачка не надала допустимих доказів (ст. 59 ЦПК України) на підтвердження того, що винним у скоєнні такого правопорушення у встановленому законом порядку визнано відповідача.

За висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав недоцільно (а.с. 103-104).

Матеріали справи свідчать, що з 30 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу під час проведення мобілізації, що свідчить по важність причин неможливості його участі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина, починаючи з серпня 2014 року (а.с. 35-36).

Встановивши наведені обставини, суд відповідно до ст. 212 ЦПК України надав належну оцінку наявним у справі доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачці в задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6.

Разом з тим, суд вірно зазначив в рішенні про попередження відповідача щодо необхідності змінити ставлення до неповнолітнього сина ОСОБА_6 та в подальшому належним чином виконувати батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б зазначені висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_4 змінити:

- стягнути на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого у м. Миколаєві, в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2014 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно;

- стягувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого у м. Миколаєві, в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2014 року і до його повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: К.О. Буренкова

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко