Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/39/16-ц Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання на денному відділенні Малинського лісотехнічного коледжу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідач є батьками повнолітнього сина, який проживає з нею та продовжує навчання. Вона не може самостійно забезпечити потреби сина, повязані з навчанням, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча можливість має.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року ухвалено стягувати щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 12 лютого 2016 року і до закінчення навчання у Малинському лісотехнічному коледжі, тобто до 30 червня 2019 року. Вирішено питання судових витрат. Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення в частині визначення розміру аліментів ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення змінити та ухвалити нове, яким збільшити розмір аліментів до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги її докази по справі. Натомість надав перевагу доказам відповідача, які не відповідають дійсності. Розмір аліментів, визначений судом, становить приблизно 300 грн., що, на її думку, є заниженим. Вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони є батьками сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Батьки розлучилися у 1999 році.

Сторони не оспорюють того факту, що син проживає із матірю, тобто позивачем.

Повнолітній син, ОСОБА_4, навчається в Малинському лісотехнічному коледжі на денному відділенні на бюджетній основі (а.с.50).

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст.199,200 СК України вказує на те, що законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ОСОБА_4 навчається на бюджетній основі, тобто за рахунок держави. У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що син щомісяця одержує стипендію у розмірі 500 грн. та вона несе витрати на проживання сина за місцем його навчання, на проїзд його до навчального закладу та харчування. Витрати на проживання документально підтвердити не може.

Натомість відповідач працює у Кам'янській школі (с.Кам'янка) та його середньомісячна заробітна плата (без утримання податків та інших обовязкових платежів) складає 2 870,27 грн. (а.с.28). Він одружений та на його утриманні перебуває двоє синів: Андрій, ІНФОРМАЦІЯ_2, який має хворобливий стан здоровя та знаходиться на «Д» обліку, та Олег, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22-28). Дані докази позивачем не спростовані належними та допустимими доказами, а тому доводи апеляційної скарги щодо їх сумнівності безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі спростовується матеріалами справи, оскільки після сплати аліментів у розмірі 1/8 частини відповідачу залишиться менше коштів (837 грн.), ніж буде мати син ОСОБА_3 (500 грн. (стипендія) + 360 (допомога батька) =860 грн. + допомога матері), тобто відповідач при збільшенні розміру частки аліментів буде перебувати у значно гіршому матеріальному становищі ніж син ОСОБА_3, а тому доводи, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини безпідставні.

Суд першої інстанції оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: