22-ц/775/103/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

5 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П.,Биліни Т.І.

секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про стягнення заробітної плати за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

01.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про стягнення заробітної плати .В обґрунтування позову зазначив, що працював на ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з 31.08.1973 року. 21.04.2004 року був звільнений з посади заступника начальника спеціального відділу за п.4 ст.40 КЗпП України. Дане звільнення від оскаржував у суді, проте рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року у задоволені позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу йому було відмовлено. При цьому на час його звільнення, тобто 21.04.2004 року було відсутня згода профкому на його звільнення,і даний дозвіл було отримане лише 26.10.2011 року.

Вважає що з 21.04.2004 року по 26.10.2011 року він є таким, що працював, його відсторонення від роботи було незаконним, отже відповідач повинен відшкодувати йому заробітну плату за цей період у розмірі 131 498 гривень.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відповідно до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що суд в ухвалі посилався на те, що є рішення суду, яке набрало законної сили, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 з аналогічними вимогами відмовлено в повному обсязі. Однак, апелянт не погоджується із даними висновками суду, оскільки предметом спору у 2011 році було його поновлення та роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07 грудня 2004 року по 23 березня 2011 року у розмірі 93 853 гривень, тоді як за даним позовом предметом спору є стягнення заробітної плати за дні з моменту його звільнення, тобто з 21 квітня 2004 року до дати прийняття рішення профкому щодо надання дозволу на його звільнення, тобто до 26 жовтня 2011 року у розмірі 131 498 гривень.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не зявився, клопотань до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за його відсутність.( а.с. 34)

Заслухавши суддю доповідача, позивача ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що є судове рішення Апеляційного суду Донецької області від 31.10.2011 року , ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки він не відповідає обставинам справи, нормам процесуального права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до приписів п.2.ч.2 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі у цьому випадку можлива лише за умови, що є таке,що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку із відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін між тими самими сторонами , про той самий предмет,і з тих самих підстав. Тобто, рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який предявлений до суду, та збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав відмовляти у відкритті провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 березня 2011 року позов ОСОБА_1 до ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про визнання незаконними наказів , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково.

Скасовано накази №169-к від 31.03.2004 року, №74 від 07.04.2004 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також наказ №83 від 21.04.2004 року про звільнення його з роботи.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального відділу Служби цивільної оборони і спеціальних робіт ВАТ «МЗВМ». Стягнуто з ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 93583 грн., а також у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 березня 2011 року скасовано. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом позову майнового характеру був середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1П в період з 07 грудня 2004 року по 23 березня 2011 року у розмірі 93 853 гривень.

Разом з цим, предметом спору даного позову є заробітна плата за період з 21 квітня 2004 року до дати прийняття рішення профкому щодо надання дозволу на звільнення позивача тобто до 26 жовтня 2011 року у розмірі 131 498 гривень.

Отже, оскільки дані позовні вимоги не були предметом розгляду Апеляційним судом Донецької області 31 жовтня 2011 року, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі за ч.2.п.2 статті 122 ЦПК України.

У відповідності з п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що допущені суддею порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду про відмову у відкритті провадження по справі з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 03 грудня 2015 року скасувати,а питання щодо відкриття провадження у справі направити до суду першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_2

ОСОБА_3