Справа № 525/296/16-ц
Провадження №2/525/153/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ОСОБА_3, третя особа Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що 02 липня 2015 року померла ОСОБА_6, останнім постійним місцем реєстрації та проживання якої було с. Бірки, вул. Псільська, 4 Великобагачанського району Полтавської області. На час відкриття спадщини ОСОБА_6 проживала із падчеркою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області і належала померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області.

Відповідно до інформації про грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі Полтавської області 26.02.2016 року за №01-04-02/68, грошова оцінка земельної ділянки, грошова оцінка земельної ділянки площею 1,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, складає 57727,51 грн.

Позивач зазначає, що вона являється спадкоємцем на підставі заповіту. Заповітом, посвідченим ОСОБА_7, секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17, ОСОБА_6 заповіла їй належну останній приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Станом на день смерті ОСОБА_6 цей заповіт є чинним, що підтверджується написом на заповіті секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_7 Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Позивач вказує, що вона прийняла вказану спадщину. Відповідно до положень ст.1269 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6, позивач відповідно до положень ст.1269 ЦК України прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Полтавської області. Також позивач зазначає, що до ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини звернулася падчерка спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем за адресою: с. Бірки, вул. Псільська, 4 Великобагачанського району Полтавської області.

Як вказано в позові, 27.01.2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області у звязку з відсутністю документу державного акту. В звязку з цим позивач зазначає, що змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

Позивач також зазначає, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданий 03.06.2002 року Бірківською сільською радою на імя ОСОБА_6 втрачено, а діючим законодавством не передбачено вчинення дій на імя померлої особи. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. З 01.01.2013 року дублікати державних актів на право приватної власності на землю не видаються. Як вказано в позові, право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 засвідчено копією архівного екземпляра державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року, яка надана позивачу органом, який видав державний акт на право власності на земельну ділянку згідно заяви позивача. Також позивач зазначає, що вона прийняла вказану спадщину, але не має можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно на імя спадкодавця в звязку з його втратою. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_1 в особі її представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд в порядку спадкування за заповітом, посвідченим ОСОБА_7, секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17, після померлої 02 липня 2015 року ОСОБА_6, визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як спадкоємцем за заповітом, право власності на приватизовану земельну ділянку площею 1,74 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області і належала померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.2-3).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в позові і просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 райдержадміністрації в судове засідання не зявився, від цього відповідача 17.05.2016 року, 07.06.2016 року, 30.06.2016 року та 12.07.2016 року до суду надійшли листи про те, що ОСОБА_5 районна державна адміністрація визнає позов ОСОБА_1 за обставин, що викладені в її позовній заяві (а.с.а.с.76,87,102,114).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.07.2016 року вказала про те, що вона є інвалідом першої групи і постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, в т.ч. і на час смерті 02.07.2015 року ОСОБА_6 Вона і надалі проживає у вищевказаному домоволодінні. Пояснила, що їй було відомо, що ОСОБА_6 заповіла свою земельну ділянку ОСОБА_1 По суті позову вказала про те, що вона не заперечує проти спадкування за заповітом земельної ділянки ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, який діє по дорученню про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30.05.2016 року заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись, зокрема, на те, що при посвідченні заповіту ОСОБА_6 посадовими особами Бірківської сільської ради були допущені порушення порядку посвідчення заповіту.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі в судове засідання не зявився, даний відділ належним чином сповіщений про день і час розгляду справи; неявка третьої особи у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, допитавши свідків по справі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами та третіми особами у справі на засадах змагальності і диспозитивності, і давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ОСОБА_3, третя особа Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, останнім постійним місцем реєстрації та проживання якої було с. Бірки, вул. Псільська, 4 Великобагачанського району Полтавської області, померла 02 липня 2015 року в с. Бірки Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ №295735, виданим виконкомом Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 03.07.2015 року (а.с.4).

З заповіту, посвідченого ОСОБА_7, секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17 вбачається, що ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_1 належну їй приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Станом на день смерті ОСОБА_6 цей заповіт є чинним, що підтверджується написом на заповіті секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_7 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.а.с.5,6,57).

З довідки, виданої виконкомом Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №267/02-24 від 11.08.2015 року вбачається, що померла ОСОБА_6 на день смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із нерідною дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7).

З витребуваних судом виписок з погосподарських книг по будинку по вул. Псільська, 4 в с. Бірки Великобагачанського району Полтавської області за 2005-2015 роки (особові рахунки №№100,89,0190-1) вбачається, що головою вищевказаного домогосподарства значилась ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 значиться як нерідна дочка ОСОБА_6 (а.с.а.с.72-75).

З копії архівного екземпляра Державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року вбачається, що 03.06.2002 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області на імя ОСОБА_6 видавався Державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 1,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.14).

27.01.2016 року державний нотаріус постановою відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області у звязку з відсутністю документу державного акту (а.с.16).

Відповідно до інформації про грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі Полтавської області 26.02.2016 року за №01-04-02/68, грошова оцінка земельної ділянки, грошова оцінка земельної ділянки площею 1,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, складає 57727,51 грн. (а.с.15).

Бірківську сільську раду Великобагачанського району Полтавської області припинено шляхом приєднання до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.8-13).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

З листа в.о. в порядку заміщення завідувача ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 №01-09/243 від 14.04.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, Витягу з Реєстру заповітів та копій документів зі спадкової справи вбачається, що спадкова справа після померлої 02 липня 2015 року ОСОБА_6 заведена ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою за №49/2015. Спадщину після смерті ОСОБА_6 за законом прийняла ОСОБА_3 та за заповітом ОСОБА_1. Заяв від інших спадкоємців та претензій від кредиторів не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.а.с.35-59). Також вбачається, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), заповіт від імені ОСОБА_6, реєстровий №17, посвідчений 18.10.2012 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району є чинним, номер даного заповіту у Спадковому реєстрі 54040872 (а.с.57).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, яка посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_6, вказала про те, що ОСОБА_6 висловила бажання скласти заповіт на земельну ділянку на імя ОСОБА_1, вона оформляла відповідний заповіт на прохання заповідача ОСОБА_6 і остання особисто ставила підпис на заповіті та робила в ньому відповідні написи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

У відповідності до положень частин 1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, після смерті 02.07.2015 року ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В контексті розгляду даної справи та заявлених позовних вимог (щодо спадкування за заповітом) слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною.

Відповідно до положень ст.1269 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.1297 ЦК України).

Позивач в судовому засіданні вказувала про те, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданий 03.06.2002 року Бірківською сільською радою на імя ОСОБА_6 втрачено, а діючим законодавством не передбачено вчинення дій на імя померлої особи.

Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. З 01.01.2013 року дублікати державних актів на право приватної власності на землю не видаються. Тобто, в даному випадку, з урахуванням мотивів відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач на даний час не має можливості оформити своє право на спадщину (на відповідну спадкову земельну ділянку за заповітом).

Отже, виходячи з вищевикладеного та обєктивного підтвердження наведеними письмовими доказами, виходячи з положень ст.ст.10,11,57,60 ЦК України суд вважає, що є доведеним те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті 02.07.2015 року ОСОБА_6, виходячи зі змісту письмової відмови нотаріуса від 27.01.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також з урахуванням п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що є підстави для визнання за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17, після померлої 02 липня 2015 року ОСОБА_6, останнім постійним місцем проживання якої було с. Бірки Великобагачанського району Полтавської області, права власності на приватизовану земельну ділянку площею 1,74 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області і належала померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області.

Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В контексті предмету спору в межах даної цивільної справи та заявлених позовних вимог, пояснень представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 та сукупності показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, виходячи з норм ст.204 ЦК України суд відмічає, що на даний час, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та предмету спору в даній справі не вбачається, що заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17 є недійсним, оскільки будь-який спір щодо визнання цього одностороннього правочину (заповіту) не перебуває на розгляді Великобагачанського районного суду Полтавської області станом на 27.07.2016 року і рішення суду з цього приводу судом не приймалося; крім цього, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 саме щодо порядку посвідчення заповіту, при тому, що рішення про визнання вищевказаного заповіту недійсним судом не приймалося і відповідно даний заповіт ОСОБА_6 є чинним, в даний час оцінюються судом як такі, що не можуть, в межах предмету розгляду заявлених позовних вимог у даній справі, свідчити про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на даний час.

Отже, виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ОСОБА_3, третя особа Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1220,1223,1233,1297 ЦК України, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.3,10,11,57,58,60,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ОСОБА_3, третя особа Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

В порядку спадкування за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 18.10.2012 року, реєстровий №17, після померлої 02 липня 2015 року ОСОБА_6, останнім постійним місцем проживання якої було с. Бірки Великобагачанського району Полтавської області, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як спадкоємцем за заповітом, право власності на приватизовану земельну ділянку площею 1,74 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області і належала померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №641529, виданого 03.06.2002 року Бірківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 27.07.2016 року.

Суддя