Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/2319/15-ц
Провадження №2/503/119/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 04 грудня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно боргової розписки.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що 15 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 позичила у неї строком до 15 травня 2015 року 45 000 грн.

До цього часу відповідач грошові кошти не повернула, а тому просила позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу, що становить 45 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов визнала, вказавши, що дійсно позичила у позивача 45 000 грн. для здійснення підприємницької діяльності. Однак, позичені кошти до цього часу не повернула.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 була складена письмова розписка, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 позичила відповідачеві в борг строком до 15 травня 2015 року 45 000 грн.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей( Постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа №6-63цс13).

Таким чином, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права ( Постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа №6-63цс13).

У відповідності зі ст.509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Тому повернення відповідачем позивачеві боргу є її обовязком.

Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч.1,4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову, яке (визнання) має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, визнання заявленого позову відповідачем з огляду на те, що відповідач у справі взяті на себе зобовязання за договором позики належним чином та у встановлений строк не виконала, суд вважає можливим заявлений позов ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3, 45000 (сорок п"ять тисяч) грн. боргу відповідно до договору позики від 15 травня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Сопільняк О.М.