АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4074/15-ц 22-ц/774/830/К/16
Справа № 210/4074/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/830/К/16 судді Костенко В.В.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Грищенко Н.М.,Ляховської І.Є.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача - Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Інгулецький ГЗК»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання трудових обов'язків машиніста насосних установок ПАТ «Інгулецький ГЗК», внаслідок нещасного випадку, загинув батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_7. Вказаний нещасний випадок визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом.

У зв'язку зі смертю батька внаслідок нещасного випадку, дочка позивача перенесла нервовий удар та психічне потрясіння, оскільки у ранньому віці залишилася без батьківської підтримки, піклування та опори, а їх сім'я - без годувальника.

Позивач вважає, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, неповнолітній ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Інгулецький ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та з Відділення Фонду - 150000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб відповідно.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди за заявою представника позивача - залишені без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю ОСОБА_7 - 70000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Інгулецький ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 у задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що у настанні нещасного випадку є вина і самого потерпілого, який, будучи ознайомленим з нормативними документами по організації безпечного виконання робіт з ремонту та обслуговування насосних агрегатів, порушив вимоги безпеки, тому підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю працівника на виробництві, відсутні.

Також, представник ПАТ «Інгулецький ГЗК» посилається на те, що на ПАТ «Інгулецький ГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці та попереджувати виникнення професійних захворювань і нещасних випадків з працівниками підприємства, а також раз у квартал проводяться чергові інструктажі та щорічні спеціальні навчання з відповідною перевіркою знань робітниками питань з охорони праці.

Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди неповнолітній дочці, яка полягала у її душевних переживаннях та стражданнях, як і не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди.

Апелянт вказує, що судом також не враховано виплату позивачу Фондом, одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та страхових виплат, як особі, яка втратила годувальника.

Крім того, представник ПАТ «Інгулецький ГЗК» вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.5)

ОСОБА_7 з 23 квітня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 працював машиністом насосних установок у ПАТ «Інгулецький ГЗК». (а.с.26-27)

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 год. 10 хв. на основній виробничій дільниці № 1 рудозбагачувальної фабрики № 1 ПАТ «Інгулецький ГЗК», складеного 16 грудня 2014 року за формою Н-5 (а.с.13-19), ОСОБА_7, працюючи машиністом насосних установок РЗФ-1, під час виконання трудових обов'язків, перебував на секції №4 насосного відділення на відмітці - 6280м, в рядах К-Д, у вісях 39-40, у корпусі збагачення, на основній виробничій дільниці № 1 рудозбагачувальної фабрики № 1, у зв'язку з невиконанням посадових обов'язків, невиконанням вимог інструкцій з охорони праці та незадовільним технічним станом засобів виробництва, отримав сполучену травму тулубу та нижніх кінцівок, не сумісних з життям.

Причиною зазначеного нещасного випадку стали дії та бездіяльність головного механіка рудозбагачувальної фабрики №1 ОСОБА_8, старшого майстера ОСОБА_9, механіка дільниці ОСОБА_10, майстера основної виробничої дільниці ОСОБА_11, які не виконали або не проконтролювали виконання вимог нормативних актів з охорони праці з боку підлеглих осіб, а також дії самого ОСОБА_7

Як убачається з висновку судово-медичної експертизи № 140 від 08 листопада 2014 року смерть ОСОБА_7 настала від несумісних з життям ушкоджень у вигляді сполученої травми тулуба та нижніх кінцівок. (а.с.12)

Згідно з Актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом складеного 16 грудня 2014 року за формою Н-1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, під час виконання трудових обов'язків, отримав сполучену травму тулубу та нижніх кінцівок, не сумісних з життям. Даний нещасний випадок є таким, що пов'язаний з виробництвом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 посилалась на те, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_7 внаслідок нещасного випадку, який пов'язаний з виробництвом, неповнолітній дочці позивача ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із наявності права дочки позивача ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із встановленням причинного зв'язку смерті її батька, із нещасним випадком на виробництві, а також істотності вимушених змін у життєвих стосунках неповнолітньої ОСОБА_5, її переживань та страждань пов'язаних із втратою батька.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування дочці позивача моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом розміром грошових коштів у відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначеним висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»: роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю, виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дочка позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою померлого, внаслідок нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_7 (а.с.5)

У зв'язку зі смертю батька неповнолітній ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, люблячогобатька, опори та моральної підтримки, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зав'язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька неповнолітньої ОСОБА_5 та нещасним випадком на виробництві, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем заподіяння їй моральної шкоди не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні, зокрема, Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 16 грудня 2014 року за формою Н-5 та Актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 16 грудня 2014 року за формою Н-1, згідно з якими встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_7 з нещасним випадком на виробництві, внаслідок чого неповнолітня ОСОБА_5 втратила рідну людину, люблячого батька, опору, надію та моральну підтримку, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, сам факт загибелі батька беззаперечно свідчить про те, що дочка позивача відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру і висновки суду з цього приводу є правильними та колегія суддів з ними погоджується.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що у настанні нещасного випадку є вина і самого потерпілого, який, будучи ознайомленим з нормативними документами по організації безпечного виконання робіт з ремонту та обслуговування насосних агрегатів, порушив вимоги безпеки, тому підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю працівника на виробництві, відсутні, колегія суддів не приймає до уваги, так як особами винні дії та бездіяльність яких призвели до виникнення вищевказаного нещасного випадку є головний механік рудозбагачувальної фабрики №1 ОСОБА_8, старший майстер ОСОБА_9, механік дільниці ОСОБА_10, майстер основної виробничої дільниці ОСОБА_11, які не виконали або не проконтролювали виконання вимог нормативних актів з охорони праці з боку підлеглих осіб, що підтверджується Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 16 грудня 2014 року за формою Н-5 та Актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 16 грудня 2014 року за формою Н-1 (а.с.13-19,20-25). Винні дії померлого ОСОБА_7, що сприяли виникненню нещасного випадку не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, на думку колегії суддів.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що на ПАТ «Інгулецький ГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці та попереджувати виникнення професійних захворювань і нещасних випадків з працівниками підприємства, а також раз у квартал проводяться чергові інструктажі та щорічні спеціальні навчання з відповідною перевіркою знань робітниками питань з охорони праці, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не запобігли виникненню нещасного випадку з ОСОБА_7, не впливають на право дочки позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Посилання представника ПАТ «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом виплату позивачу Фондом, одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та страхових виплат, як особі, яка втратила годувальника, відхиляються колегією суддів, так як дані факти не впливають на право неповнолітньої ОСОБА_5 на відшкодування завданої їй моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, яка сталась внаслідок незабезпечення відповідачем померлому безпечних та нешкідливих умов праці.

Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 70000 грн., у зв'язку з чим знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі Юрій Волков проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань дочки позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв'язку зі смертю батька нещасного випадку та неможливість повернути до життя найріднішу людину, а також наявність винних дій зі сторони ОСОБА_7 у виникненні вказаного нещасного випадку, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 30000 гривень, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Інгулецький ГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні, на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦК України, та підлягає зменшенню розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5 з 70000 грн. до 30000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2016 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 з 70000 грн. до 30000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

І.Є. Ляховська