Справа № 489/3611/16-ц
Номер провадження 2/489/2074/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Вказував на те, що з 2011 р. він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, 10.07.2012 р. у них народилась донька ОСОБА_3. Однак відповідачка зареєструвала дитину в органах РАГС на прізвище «Циганок», зазначивши в графі «батько» лише його імя та по батькові. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2015 р. позивача було визнано батьком ОСОБА_4. Восени 2014 р. відповідачка незаконно, без згоди батька, вивезла спільну доньку ОСОБА_3 за межі України. На теперішній час вона не дає позивачу можливості спілкуватись з дитиною будь-якими засобами звязку, не повідомляє місце знаходження дитини, не надає можливості зустрічатись з нею, чим порушує права позивача як батька.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобовязати відповідачку усунути перешкоди у моєму спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити способи його участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні наступним чином: систематичні побачення з донькою у першу та третю суботу кожного місяця, в день народження доньки з 12.00 год. до 16.00 год., а також 2 рази на рік тривалістю не менше двох тижнів з правом виїзду за межі України.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, згідно заяви, просив про розгляд справи без їх участі.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2011 року перебували у сімейних відносинах, без реєстрації шлюбу.

10.07.2012 р. у відповідачки народилась донька ОСОБА_5. Батьком дитини при вчиненні запису про народження зазначено ОСОБА_6 - відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

18.05.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. А саме визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який народився у селі Богданівка Улянівського району Кіровоградської області, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Внесено відповідні зміни до актового запису № 2508, вчиненого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень 2 серпня 2012 року про народження ОСОБА_5, 10 липня 2012 року, зазначивши дані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, як батька дитини, прізвище дитини зазначити - «Онуфрієць».

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

На теперішній час ОСОБА_3 проживає разом з матірю ОСОБА_2, оскільки13.11.2014 р. відповідачка разом з донькою ОСОБА_3 виїхала за межі України.

Згідно Повідомлення Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 15.06.2016 р. встановлено, що відповідно інформації Укрбюро Інтерполу неповнолітня ОСОБА_3 разом із матірю ОСОБА_2 перебувають у центрі для біженців на території Королівства Нідерландів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків і з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З пояснень позивача вбачається, що відповідачка вивезла спільну доньку за межі України, чим порушує його право на участь у вихованні доньки. Так відповідачка з часу виїзду з України не дає позивачу постійної можливості розмовляти з донькою по телефону, через відеодзвінки в мережі Інтернет, чи іншими засобами звязку. Відповідачка не повідомляє де знаходиться дитина, які умови її проживання, не надає можливості зустрічатись з нею, забезпечувати її нормальний фізичний та духовний розвиток, реалізовувати інші права батька, що передбачені законодавством.

Згідно Характеристики ТОВ «Добробут» від 30.06.2016 р. за місцем проживання позивач характеризується позитивно. За цей час проявив себе як доброзичливий, відповідальний, працьовитий чоловік, що виявляє повагу до оточуючих. Він привітний, тактовний, спокійний, врівноважений, є добрим господарем, веде суспільно-корисний спосіб життя.

Зі змісту Повідомлення Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 05.07.2016 р. вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на обліку в МОНД не перебуває.

ОСОБА_1 на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 за даними реєстратури та архіву не знаходиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно Висновку служби у справах дітей органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 14.11.2016 року неможливо визначити порядок участі батька у вихованні дитини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що на теперішній час неповнолітня ОСОБА_3 разом із матірю постійно проживає за межами України, при цьому відсутні докази щодо конкретного місця перебування матері та доньки, не зясовано на якої правовій підставі вони перебувають за кордоном, який мають статус та умови проживання.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перетнули державний кордон (виїхали за межі України) 13.11.2014 р. Тобто ще до постановлення судом рішення про визнання позивача батьком дитини. Доказів того, що відповідачці відомо про існування вказаного рішення, а також доказів звернення до неї з вимогами про участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні, суду не надано.

Позивачем не надано суду також доказів того, що відповідач перешкоджає спілкуванню з дитиною у будь який спосіб, з огляду на проживання у різних країнах.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню через їх необгрунтованість.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова