Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Остапчука Д.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Колодійчука В.М., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Фото-Сервіс», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», про відновлення прав споживача шляхом усунення недоліків товару або заміну неякісного мобільного телефону на новий, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до сервісного центру «Cellworks» (далі - СЦ «Cellworks»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фото-Сервіс» (далі - ТОВ «Фото-Сервіс») про відновлення прав споживача шляхом усунення недоліків товару або заміну неякісного мобільного телефону на новий.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року до участі в справі залучено належного відповідача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) та в якості третьої особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі - ТОВ «Дієса»).

Позовні вимоги мотивував неправомірною відмовою від проведення гарантійного ремонту мобільного телефону та проведення експертизи продукції на його вимоги. При цьому в примусовому порядку та без його згоди телефон було оформлено на платний ремонт, який був визначений у два дні, проте до теперішнього часу телефон йому не повернуто, чим порушені права споживача й завдано моральну шкоду.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності вимог ОСОБА_1, оскільки останнім не надано належних доказів на підтвердження того, що мобільний телефон має саме дефект виробничого характеру.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 25 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 у магазині ТОВ «Дієса» придбав мобільний телефон моделі FHILIPS S388, IMEI-1: НОМЕР_1, IMEI-2: НОМЕР_2, SN НОМЕР_3, вартістю 1 777 грн зі строком гарантії 12 місяців.

09 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру з вимогою про гарантійне обслуговування мобільного телефону, який перестав працювати.

У акті оцінки технічного стану мобільного терміналу або аксесуару від 10 червня 2015 року зазначено видимі дефекти - розбитий тачскрін в захисній плівці, мілкі подряпини, потертості на кришці АКБ. У результаті діагностики виявлено механічне пошкодження дисплейного модуля (розбитий сенсор). Умови сервісного обслуговування не передбачають гарантійний ремонт з подібними експлуатаційними порушеннями. У гарантійному обслуговуванні відмовлено.

Згідно квитанції від 11 червня 2015 року позивач передав мобільний телефон сервісному центру для проведення оплатного ремонту.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру з претензіями щодо проведення гарантійного ремонту, на які відповіді не отримав.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.

Виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Відповідно до пп. 2, 3 п. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника).

При цьому на споживача покладається обов'язок лише довести наявність дефекту продукції. Тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, на порушення вимог ст.ст. 213, 214, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача, що придбаний ним телефон має дефект виробничого характеру належним чином не перевірив, не врахував, що за наявності згоди позивача, відповідачем не було проведено експертизи продукції для визначення причин втрати нею якості й відповідно взагалі не встановив причину поломки телефону, а відтак передчасно погодився з висновками суду першої інстанції про те, що до поломки телефону призвело порушення позивачем правил користування товаром, пославшись при цьому на акт оцінки технічного стану мобільного терміналу або аксесуару від 10 червня 2015 року, який складено за результатами візуального огляду телефону, унаслідок чого не здійснив захист прав ОСОБА_1, як споживача й не вирішив питання про відшкодування моральної шкоди.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного її вирішення й не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та дійшов передчасного висновку щодо зменшення розміру відшкодування з урахуванням вини самого позивача.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.О. Остапчук

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.М.Колодійчук

О.В.Попович

В.О.Савченко