Справа № 203/3040/16-ц
Провадження № 2/0203/1103/2016
01.08.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи - ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про звільнення майна з-під арешту,
29 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.05.2016 року між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за яким позивач набула право вимоги за кредитними договорами, укладеним між третьою особою та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також право іпотекодержателя на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. При спробі укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя з'ясувалося, що на спірне майно накладено низку арештів. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про звільнення іпотечного майна з-під арештів (а.с.а.с. 2 - 4, 28).
01 серпня 2016 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
У судовому засіданні позивач позов підтримала, а представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - не заперечував проти його задоволення.
Представники відповідачів до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
ОСОБА_2 до суду також не з'явилася, була повідомлена належним чином.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.01.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено генеральну кредитну угоду № К-Д 014/02-40/573, за якою ОСОБА_2 отримала кредит.
Того ж дня між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір К-Д 014/02-40/573/2, за яким ОСОБА_2 також отримала кредит.
01 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір № 014/02-40/1319, за яким у забезпечення належного виконання зобов'язань за укладеними кредитними договорами ОСОБА_2 передала у заставу належне їй нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (площа - 39,5 м2). Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С. і зареєстрований у реєстрі за № 1-З-38.
31 травня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» було укладено договір факторингу, за яким останнє набуло права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Того ж дня між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за яким позивач набула право вимоги за генеральною кредитною угодою № К-Д 014/02-40/573 та кредитним договором К-Д 014/02-40/573/2. При цьому позивач повністю розрахувалася за укладеним договором (а.с.а.с. 5 - 8).
Того ж дня між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки, за яким позивач набула статус іпотекодержателя й право вимоги за іпотечним договором № 014/02-40/1319. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 561. (а.с.а.с. 9 - 13, 20).
При спробі посвідчити у нотаріуса договір про задоволення вимог іпотекодержателя з'ясувалося, що на спірне майно накладено низку арештів (а.с.а.с. 19 - 27), а саме:
-14 серпня 2012 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Краснощоковим Л.В. (виконавче провадження № 33876659) (а.с. 26);
-07 червня 2013 року - постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. (виконавче провадження № 38032976) (а.с. 24);
-08 жовтня 2013 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Строменко Г.О. (виконавче провадження № 39893556) (а.с. 23);
-27 жовтня 2014 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренком О.О. (виконавче провадження № 45227739) (а.с. 23);
-05 листопада 2015 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріга М.М. (виконавче провадження № 43427395) (а.с. 22).
Згідно з частиною 1 статті 37 Закону № 898-ІV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
З матеріалів справи вбачається, що сторони іпотечного договору скористалися приведеними нормами, звернувшись до нотаріуса із заявою посвідчити договір про задоволення вимог іпотекодержателя, єдиною перешкодою для чого стала наявність арештів, накладених на іпотечне майно.
У відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
За правилами частини 1 № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону № 606-ХІV).
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону № 606-ХІV, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону № 898-ІV (частина 8 статті 54 Закону № 606-ХІV).
При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону № 898-ІV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною 1 статті 33 Закону № 898-ІV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.
Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону № 898-ІV).
Частиною 6 статті 3 Закону № 898-ІV визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до частини 7 статті 3 Закону № 898-ІV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 38963293 від 09.04.2014 року (справа № 6-13цс14), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду.
Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи - ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Звільнити з-під арештів нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 (загальна площа - 39,5 м2), що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1), накладених:
-14 серпня 2012 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Краснощоковим Л.В. (виконавче провадження № 33876659);
-07 червня 2013 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. (виконавче провадження № 38032976);
-08 жовтня 2013 року постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Строменко Г.О. (виконавче провадження № 39893556);
-27 жовтня 2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренком О.О. (виконавче провадження № 45227739);
-05 листопада 2015 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріга М.М. (виконавче провадження № 43427395).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 02 серпня 2016 року.
Суддя М.О. Католікян