АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Вербової І.М., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, -

встановила :

12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 25 березня 2015 року була безпідставно позбавлена в користуванні спірною квартирою, внаслідок неправомірних дій її чоловіка ОСОБА_3

22 березня 2016 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25 травня 2015 року. Зазначену квартиру він отримав в дар від свого сина ОСОБА_3, який є колишнім чоловіком ОСОБА_2

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скаргизаперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції на підставі ст. 405 ЦК України дійшов висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2002 року по 24 листопада 2015 року.

Згідно договору дарування Ѕ частини квартири від 01 квітня 2008 року ОСОБА_2 подарувала Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Спірна квартира належала ОСОБА_3 на підставі: Ѕ частка - на підставі договору дарування Ѕ частини квартири від 01 квітня 2008 року; Ѕ частка - на підставі дублікату договору дарування частини квартири від 14 серпня 2003 року.

Згідно договору дарування квартири від 25 травня 2015 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі з 2004 року як член сім`ї власника квартири.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сторони не оспорюють, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 25 березня 2015 року.

ОСОБА_1 став власником квартири на підставі договору від 25 травня 2015 року.

З позовом він звернувся 22 березня 2016 року.

Підставами вважати, що член сім'ї власника квартири втратив право користування нею, є встановлення судом факту відсутності члена сім'ї власника квартири без поважних причин понад один рік.

Проте, з часу коли ОСОБА_1 став власником квартири ( 25 травня 2015 року ) і до моменту його звернення до суду ( 22 березня 2016 року ), не пройшло одного року.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Крім зазначених обставин, залишилось поза увагою суду те, що відповідач вимушено покинула спірне житло, через конфліктні ситуації з колишнім чоловіком.

Про це свідчить її позов до суду про усунення перешкод в користуванні квартирою, та неодноразові звернення до правоохоронних органів з цього приводу.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що відповідач втратила інтерес до квартири, і не проживає в ній без поважних причин.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 02 серпня 2016 року постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

І.М. Вербова