Єдиний унікальний номер 243/7238/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2095/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Дундар І.О., Санікової О.С.

секретар Чуряєв В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог Департаменту Державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Державної казначейської служби України, третьої особи - Департаменту Державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона працювала у ВАТ «Содовий завод» з 28.08.1981 року по 26.11.2001 року. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заборговану заробітну плату, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю коштів.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній в сумі 219,51 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2001 року по 13 липня 2016 року в сумі 5000 грн., але по наступний час рішення суду не виконано.

Просила суд стягнути з Державної казначейської служби України на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 219 грн. 51 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог Департаменту Державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав.

З вказаним рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_1 і оскаржила його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права; вважає, що порушені її права, гарантовані ст.ст. 3, 6, 8, 21, 24, 28, 32, 43, 46, 55, 59 Конституції України, ст.ст. 5, 115, 116,117 КЗпП України, ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини; заявник апеляційної скарги посилається також на порушення ст. 619 ЦК України з урахуванням того, що згідно із даними Реєстру державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», тому на її думку відповідачем є Державна казначейська служба України, яка несе додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Просить апеляційний суд скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на її користь індексацію заробітної плати за період з 01 грудня 2001 року по 01 жовтня 2016 року в сумі 917 грн. 24 коп.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність.

В судове засідання апеляційного суду представник Державної казначейської служби України не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 5164 (а.с. 77).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 знаходилася у трудових відносинах з ВАТ «Содовий завод» з 28.08.1981 року по 26.11.2001 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній в сумі 219,51 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2001 року по 13 липня 2016 року в сумі 5000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі №5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, на теперішній час ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані припинення.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області № К-326-3992 від 18.10.2013 року у зв'язку з визнанням постановою № 5/174Б від 04.09.2003 року Господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» банкрутом та призначенням арбітражного керуючого державним виконавцем відповідно до п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній до 08.03.2011 року) були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень і всі виконавчі документи за зведеним виконавчим провадженням про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» за актом від 21.10.2003 року передані для подальшого виконання арбітражному керуючому.

З довідки ліквідатора ВАТ «Содовий завод» від 21.07.2016 року № 01-23/431 вбачається, що в теперішній час товарною біржею «Феміда» готується до проведення аукціон з продажу майна ВАТ «Содовий завод», після проведення якого ВАТ «Содовий завод» будуть прийняти заходи щодо погашення боргів.

Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки майно банкрута для задоволення вимог кредиторів на теперішній час ще не реалізовано, існує ймовірність погашення боргу банкрута перед позивачем, а тому застосування до спірних правовідносин положень ст. 22 ЦК України виключається, є обґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у трудових відносинах з Державною казначейською службою України не перебувала і відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 94 КЗпП України у Державної казначейської служби України відсутній обов'язок виплатити їй заробітну плату.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тривале, протягом більш ніж 10 років не прийняття у ліквідаційній процедурі ВАТ «Содовий завод» заходів щодо погашення заборгованості позивачу по заробітній платі за Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не є підставою відповідальності за ці борги Державною казначейською службою України та погашення цієї заборгованості за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 11 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Однак, позовні вимоги до держави, яка має відповідати за ст. 1173 ЦК України, ОСОБА_1 по цій справі не заявлялися.

Відповідно до частини 2 ст. 30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Проте як особливий суб'єкт цивільного судочинства, який не може здійснювати в суді свої права безпосередньо, відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Позивачем в позовній заяві не зазначено яким органом державної влади їй завдана шкода та внаслідок яких його незаконних рішень, дій чи бездіяльності, чи були це рішення, дії та бездіяльність ДКС України та в чому вони полягали.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до частини 2 статті 619 ЦК України, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність і такою особою треба вважати Державну казначейську службу України, є безпідставними, оскільки як вбачається із частини 3 статті 96 ЦК України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Відповідно до положень частини 2 статті 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки частиною 1 статті 4 вказаного вище Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Вимоги позивача щодо виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2016 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 219,51 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5000 грн., мають задовольнятися в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: