Справа №577/3801/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1837/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

15 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що 15 квітня 2015 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №500975593 відповідно до якого банк був зобов'язаний надати ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 45769,50 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99% річних з терміном погашення до 16 квітня 2020 року. Незважаючи на підписаний нею кредитний договір, кошти в належній сумі вона не отримала, заяв та інших розпоряджень щодо перерахування коштів на погашення іншого кредиту банку не надавала, заяв та інших касових документів про перерахунок коштів не підписувала. Позивач вважає, що її права як споживача фінансових послуг порушено та потребують захисту. Тому просила визнати недійсним кредитний договір №500975593 від 15 квітня 2015 року недійсним.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що єдиним засобом перерахунку коштів є власноруч заповнені клієнтом касові документи, або касові документи із застосуванням технічних засобів, які клієнт підписує власноруч. Проте під час підписання кредитного договором вона заяв та інших розпоряджень щодо перерахування кредитних коштів на погашення іншого кредиту не надавала, будь-яких заяв та інших касових документів про перерахунок кредитних коштів не підписувала. Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт відсутності в матеріалах справи документів підтверджуючих її волевиявлення щодо розпорядження кредитними коштами, шляхом перерахунку їх в безготівковій формі на будь-який інший рахунок. Також позивач вважає, що банком не виконано обов'язку по кредитному договору про видачу кредитних коштів, а тому на підставі ч.1 ст. 1054 ЦК України у ОСОБА_3 не виникає обов'язку повернути спірні кошти банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладенні спірного договору погоджено усі його умови та погодились з ними, а позивач отримала повну та достовірну інформацію щодо умов кредитування.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно відповідає зібраним у справі доказам та ухвалено судом з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Місцевим судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №500975593, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредит у сумі 45769,50 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,99% річних з кінцевою датою повернення 16 квітня 2020 року (а.с.4-8).

Відповідно до п.2.4. кредитного договору, кредит надавався позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500491840 від 10 червня 2014 року.

Пунктом 5 договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, а також будь-якою іншою інформацією, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.

У пункті 7. договору сторони домовилися, що цей договір вважається укладеним на набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу I цього договору та скріплення печаткою банку.

Також 15 квітня 2015 року ОСОБА_3 підписано додаток №1 до кредитного договору - Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.5).

24 квітня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 підписано розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.6).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: установлюються обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надаються продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.2 постанови правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до п. 3.1 цієї Постанови банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

У відповідності до приписів ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що кредит надається позичальнику в національній валюті України готівкою шляхом безготівкового перерахування за реквізитами, наданими позичальником.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах, станом на день укладення спірного договору, були встановлені Інструкцією про ведення касових операції банками в України, затвердженою постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року №174.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та запереч, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 15 квітня 2015 року відповідає вимогам чинного законодавства України, яке регулює даний вид договорів та підстав для визнання його недійсним не вбачається.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недійсність укладеного між сторонами кредитного договору з підстав невиконання відповідачем обов'язку по видачі кредитних коштів позивачу у справі , оскільки сторонами договору було погоджено умови використання та порядок надання кредиту, а саме шляхом безготівкового перерахування зазначених коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №500491840 від 10 червня 2014 року. Позивач погодилась з такими умовами укладеного договору, не оспорила їх і не надала доказів щодо невиконання відповідачем умов договору в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -