Справа № 202/5849/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого - судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення суми авансу та штрафу за невиконання умов попереднього договору, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначає, що 22 грудня 2014 року між нею і відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хуторо-Губиніха, вул. Партизанська, 66, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу ОСОБА_6 за реєстровим № 1178. Згідно з п. 2 попереднього договору вона передала відповідачам аванс у розмірі 28000 грн. Основний договір купівлі продажу домовилися укласти 10 лютого 2015 року. Пунктом 4 попереднього договору передбачено, що у випадку невиконання зобовязань, передбачених цим договором, відповідачі зобовязані сплатити штраф у розмірі 28000 грн., а також повернути аванс у розмірі 28000 грн. У зазначений день відповідачі зявилися до нотаріуса, але відмовилися від укладення договору, посилаючись на те, що бажають продати будинок та земельні ділянки за іншу ціну. Оскільки відповідачі добровільно суму авансу їй не повернули, позивач просить стягнути з відповідачів на її користь аванс у розмірі 28000 грн. та штраф у розмірі 28000 грн.

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися з зустрічним позовом, в якому просять визнати недійсним попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок, укладений 22 грудня 2014 року між ними та ОСОБА_4, а також стягнути з останньої на користь кожного з них у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32515 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 20 вересня 2014 року між ними та ОСОБА_4 був укладений попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок за ціну, яка еквівалентна 12000 доларів США. На підтвердження намірів про наступну купівлю-продаж вказаного нерухомого майна вони отримали від ОСОБА_4 гроші в сумі 7000 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 500 доларів США. Основний договір домовилися укласти до 20 жовтня 2014 року. В кінці вересня 2014 року ОСОБА_4, використовуючи їх довіру, обманним шляхом заволоділа ключами від їх будинку, куди 1 жовтня 2014 року перевезла ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 перекладала час підписання основного договору, 10 жовтня 2014 року направили їй лист з проханням повідомити про дату та місце укладення основних договорів. У подальшому ОСОБА_4 разом із двома невідомими чоловіками переконала їх, що дійсно має намір придбати їх будівлю за попередньо оговорену ціну, що еквівалентна 12000 доларів США. 22 грудня 2014 року ОСОБА_4 знову запросила їх підписати попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок. На підтвердження дійсних намірів про укладення в наступному договору купівлі-продажу, вони отримали від ОСОБА_4 аванс у сумі 28000 грн. Оскільки ОСОБА_4 та її знайомі чоловіки і приватний нотаріус стверджували, що договір від 22 грудня 2014 року є ідентичним договору, підписаному ними 20 вересня 2014 року, вони з меншою увагою його вичитували. Однак коли через деякий час вдома ретельно прочитали умови договору, то з'ясувалося, що п. 1.5 договору з незрозумілих причин був істотно змінений, а саме ціна вже визначалася в сумі 160000 грн., що не відповідало 12000 доларів США. На їх звернення привести договір у відповідність до їх реальних намірів, ОСОБА_4 запевнила, що другий договір складений формально і намірів їх обманювати в неї немає. 10 лютого 2015 року вони з'явилися до приватного нотаріуса ОСОБА_6 та звернулися до нього з проханням виконати проекти договорів купівлі-продажу земельних ділянок та житлового будинку, де б була зазначена ціна продажу, що еквівалентна 12000 доларів США. Коли ОСОБА_4 разом із невідомими чоловіками приїхала до нотаріальної контори, то почали вимагати підписання договору на їх умовах, погрожували насильством та пошкодженням і знищенням їх майна, у звязку з чим вони були вимушені звернутися до правоохоронних органів. Вважають, що ОСОБА_4 навмисно ввела їх в оману щодо ціни за попереднім договором купівлі-продажу, який вони підписали 22 грудня 2014 року. У звязку з чим, посилаючись на положення статті 230 ЦК України, вважають, що ОСОБА_4 повинна відшкодувати їм завдані збитки у подвійному розмірі, які складаються з витрат за використаний газ у розмірі 3658 грн., витрат за електроенергію в розмірі 300 грн., вартості пошкоджених і знищених дерев та чагарників: двох туй віком 25-27 років - 36000 грн., яблуні сорту Джонатан віком 28-30 років 4000 грн., калини віком 15-18 років 2500 грн., чотирьох кущів смородини віком 15-18 років 2000 грн., трьох кущів винограду сорту Шардоне віком 25-28 років 6000 грн., а також витрат на виготовлення двічі правоустановлючих документів у розмірі 6057 грн. Крім того, вважають, що протиправними діями ОСОБА_4 їм була завдана моральна шкода.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 первісний позов підтримала та наполягала на його задоволенні, а проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 первісний позов не визнали, підтримали свій зустрічний позов та просили його задовольнити.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судовому засіданні вважав зустрічний позов у частині вимог про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним необґрунтованим, пояснивши, що при укладенні попереднього договору 22 грудня 2014 року між сторонами був спір щодо ціни, оскільки курс долара був нестабільним. ОСОБА_2 заперечувала проти ціни 160000 грн. З його боку сторонам було запропоновано домовитися між собою. Після чого сторони все ж таки зійшлися на такій ціні та ОСОБА_2 добровільно підписала договір. При цьому він декілька разів її перепитував, чи буде вона підписувати договір. ОСОБА_5 незгоди не виражав. Тиск на них не чинився. Основний договір між сторонами не був укладений через суперечки щодо ціни.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з другої сторони, був укладений попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хуторо-Губиніха, вул. Партизанська, 66, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у реєстрі за № 880.

Відповідно до умов даного договору сторони зобов'язалися у майбутньому в строк до 20 жовтня 2014 року включно укласти договір купівлі-продажу житлового-будинку та земельних ділянок (основний договір) на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.5 договору ціна будинку та земельної ділянки була визначена сторонами в сумі 12000 доларів США, що еквівалентно 160000 грн.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали аванс у сумі 7000 грн., що еквівалентно 500 доларам США (п. 2 договору).

Також судом з пояснень сторін встановлено, що в обумовлений попереднім договором від 20 вересня 2014 року строк основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок з вини ОСОБА_4 укладений не був, у зв'язку з чим сума авансу залишилася у відповідачів як штраф, що передбачений п. 5 договору за невиконання зобов'язання.

22 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з другої сторони, знову був укладений попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хуторо-Губиніха, вул. Партизанська, 66, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у реєстрі за № 1178.

Відповідно до умов даного договору сторони зобов'язалися у майбутньому в строк до 10 лютого 2015 року включно укласти договір купівлі-продажу житлового-будинку та земельних ділянок (основний договір) на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.5 договору ціна будинку та земельних ділянок була визначена сторонами в сумі 160000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, відповідно до вимог закону, при вирішенні спору про визнання договору недійсним вчиненого під впливом обману, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману.

Заявляючи вимоги про визнання попереднього договору про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок від 22 грудня 2014 року недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що ОСОБА_4 навмисно ввела їх в оману щодо ціни житлового будинку та земельних ділянок, оскільки вважали, що цей попередній договір укладається на тих самих умовах, що й попередній договір від 20 вересня 2014 року, та ОСОБА_4 запевнила їх, що договір є формальним, а розрахунок буде проводитися в доларах.

Проте в суді не було доведено обставини, які б свідчили, що при укладанні оспорюваного попереднього договору про купівлю-продажу житлового будинку та земельних ділянок ОСОБА_4 були вчинені навмисні дії, внаслідок яких ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були введені в оману стосовно обставин, що мають істотне значення для укладення договору, які б перешкоджали його укладанню, зокрема, щодо ціни договору, як стверджують відповідачі.

Як вбачається з попереднього договору про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок від 22 грудня 2014 року, зазначений договір підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що свідчить про їх обізнаність з його умовами, в тому числі з визначеною ціною житлового будинку та земельних ділянок.

Доводи ОСОБА_2 та допитаного в суді як свідка ОСОБА_11 про те, що вона підписала попередній договір від 22 грудня 2014 року, в п. 1.5 якого визначена ціна житлового будинку та земельних ділянок у сумі 160 000 грн., у звязку з тим, що ОСОБА_4 запевняла їх, що він укладається на тих самих умовах, що й попередній договір від 20 вересня 2014 року, спростовуються поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_6, який наполягав на тому, що між сторонами був спір щодо ціни договору, але сторони зійшлися на сумі 160000 грн. та підписали договір.

Враховуючи, що в судовому засіданні не було доведено умислу в діях ОСОБА_4 щодо введення позивачів за зустрічним позовом в оману відносно обставин, які впливали на вчинення правочину, суд вважає, що позов ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в частині визнання недійсним попереднього договору про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок від 22 грудня 2014 року задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на їх користь у подвійному розмірі матеріальних збитків, які складаються з витрат за використаний газ та електроенергію, вартості пошкоджених і знищених дерев та чагарників, витрат на виготовлення правоустановлючих документів, оскільки за змістом ст. ст. 319, 322 ЦК України обов'язок щодо належного утримання та експлуатації певного майна покладається на власника такого майна, а умовами укладеного між сторонами договору не було передбачено покладення на ОСОБА_4 обовязку щодо оплати послуг за електроенергію та газопостачання, як і витрат, повязаних з виготовленням правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення правочину.

Крім того, статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а позивачі за зустрічним позовом не надали суду належних доказів пошкодження або знищення належних їм дерев та чагарників діями ОСОБА_4

Суд вважає, що наданий позивачами за зустрічним позовом акт про знищення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 разом з її дітьми двох туй, калини, чотирьох кущів смородини, трьох кущів винограду, є недопустимим доказом, оскільки з цього акту не вбачається, в результаті яких саме дій ОСОБА_4 та коли була завдана така шкода, а також розмір шкоди. Акт взагалі не містить дати його складання.

ОСОБА_12 вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо.

Разом із тим, факт завдання позивачам за зустрічним позовом діями ОСОБА_4 моральної шкоди в судовому засіданні не доведений.

Крім того, нормативно-правові акти, що регулюють правовідносини сторін, як і укладений між ними договір, не передбачають відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

В той же час суд вважає обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення суми авансу та штрафу за невиконання зобовязання.

Відповідно до положень статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до положень п. 4 попереднього договору про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок від 22 грудня 2014 року, у випадку невиконання зобов'язань передбачених цим договором стороною 1 (ОСОБА_2 та ОСОБА_5М.), вона сплачує стороні 2 (ОСОБА_4А.) штраф у сумі 28000 грн. та повертає аванс у сумі 28000 грн.

Суд вважає доведеним у судовому засіданні, що основний договір купівлі-продажу житлового будинку і земельних ділянок не був укладений 10 лютого 2015 року саме з вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які відмовилися укласти такий договір за раніше погодженою в попередньому договорі ціною.

Зазначене, зокрема, підтверджується долученою до матеріалів справи копією витягу з кримінального провадження № 0001374 від 12.08.2015 року, яке було розпочато Індустріальним РВ Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_5 про примушування його та ОСОБА_2 10 лютого 2015 року з боку ОСОБА_4 та невідомих чоловіків до виконання цивільно-правових зобов'язань за ознаками ч. 1 ст. 355 КК України.

Крім того, сама відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала того, що вона не бажає укладати договір купівлі-продажу будинку та земельних ділянок за ціною, визначеною в попередньому договорі від 22 грудня 2014 року.

Приймаючи до уваги, що за змістом статті 570 ЦК України аванс - це лише спосіб платежу, що виконує функцію попередньої оплати, то незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого авансу в розмірі 28000 грн. у рівних частинах.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виходячи з того, що сплата штрафу в розмірі 28000 грн. передбачена п. 4 попереднього договору, суд вважає, що з відповідачів як сторони, з вини якої не був укладений основний договір, на користь позивача також необхідно стягнути суму штрафу, а саме з кожного в розмірі 14000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням первісного позову та відмовою в зустрічному позові, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 560 грн. (з кожного по 280 грн.), а витрати, понесені відповідачами, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_12 Анатоліївни до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення суми авансу та штрафу за невиконання умов попереднього договорузадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 штраф за невиконання умов попереднього договорув розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 280 (двісті вісімдесят) грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко