Справа №592/3535/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1180/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 11775 грн., а також судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити зазначене рішення суду.

При цьому доводить, що на його користь повинна бути стягнути сума неустойки в повному обсязі згідно розписки, яку власноручно написав відповідач.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористався, його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не виконав зобовязання з повернення коштів за договорами позики, а відтак право ОСОБА_3 порушене, оскільки розписки є підтвердженням грошового зобовязання, тому відповідач повинен повернути взяті у борг грошові кошти, проценти за користування позикою та інфляційні втрати. Зменшуючи на підставі ч.3 ст.551 ЦК України належну до стягнення пеню, суд виходив з того, що такі штрафні санкції значно перевищують розмір збитків позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом першої інстанції встановлено що 21 листопада 2015 року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 4500 грн., що підтверджується розпискою.

ОСОБА_6 зобовязувався повернути надані позивачем кошти до 25 листопада 2015 року, а також сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 13,5% від суми позики, а у разі невиконання цього обовязку сплатити пеню у розмірі 11% за кожен день прострочення.

24 листопада 2015 року ОСОБА_4 взяв у позивача у борг 500 грн. з умовою повернення цієї суми, а також 10% від неї, що складає 50 грн. до 21 год. 00 хв. того ж дня, у разі невиконання зобовязання сплатити штрафні санкції 50 грн. за перші 10 днів та по 100 грн. за послідуючі дні прострочення.

Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку пеня по договору позики від 24 листопада 2015 року станом на 15 лютого 2016 року складає 40590 грн. за 82 дні прострочки із розрахунку 11% за кожен день, за договором від 24 листопада 2015 року за 83 дні прострочки 7800 грн.

Відповідач за договорами позики зобовязувався повернути позивачу суму позики та проценти за користування позикою у загальній сумі 5657 грн.

Позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від суми боргу у розмірі 62 грн. та інфляційні втрати у сумі 56 грн.

Таким чином загальний розмір збитків позивача внаслідок невиконання відповідачем зобовязання за договором позики станом на 06 квітня 2016 року становить 5775 грн. (5657+62+56).

У той же час як нараховані штрафні санкції за невиконання зобовязання відповідачем складають 48390 грн., що більше ніж у вісім разів перевищує розмір збитків позивача, а відтак суд першої інстанції відповідно до закону використав своє право на зменшення належної до стягнення пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 травня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -