У Х В А Л А

17 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк "Львів" та товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ" на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_3 та представника приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про визнання мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про стягнення боргу

У поданій апеляційній скарзі ПАТ акціонерно-комерційний банк "Львів" покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що оскаржуваною ухвалою йому завдано шкоди, що виражається в несприятливих наслідках у вигляді неможливості отримати задоволення своїх законних вимог за рахунок належного боржнику майна.

Як свідчить зміст оскаржуваної ухвали, встановивши, що сторони по справі уклали мирову угоду під час виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2014р. № 569/14770/14 - ц, суд першої інстанції не встановив:

- у якому обсязі виконано чи не виконано це рішення суду;

- на якій стадії перебуває виконавче провадження з виконання цього рішення суду;

- які дії вчинено органами державної виконавчої служби на виконання цього рішення суду.

Встановивши, що сторони по справі уклали мирову угоду під час виконання вказаного вище рішення Рівненського міського суду, суд першої інстанції, у порушення імперативних приписів ч. 2 ст. 35 Цивільного процесуального кодексу України не залучив до участі в справі орган державної виконавчої служби на виконанні якого перебуває зазначене рішення суду.

Також, як свідчить зміст оскаржуваної ухвали, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2014р. № 569/14770/14-ц задоволено позов стягувача та вирішено стягнути з боржника на користь стягувача суму боргу за договором позики в розмірі 14 346 685, 01 дол. США та судовий збір в сумі 3 654, 00 грн. Тобто, предметом позову у справі № 569/14770/14-ц було стягнення грошових коштів у сумі боргу, а не звернення стягнення на майно Боржника.

Визнана оскаржуваною ухвалою мирова угода сторін стосується передачі стягувачу всього, без виключення, нерухомого та рухомого майна, що належить Боржнику, а не стягнення грошових коштів.

При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що умовами визнаної оскаржуваною ухвалою мирової угоди обумовлено передачу стягувачу всього, без виключення, нерухомого та рухомого майна, що належить боржнику без переліку такого майна та його оцінки.

Суд першої інстанції фактично позбавив банк можливості отримати задоволення своїх законних вимог за рахунок майна боржника на підставі судового рішення господарського суду, яке набрало законної сили та знаходилося на завершальній стадії судового процесу - виконання судового рішення, чим обмежив законні права, свободи та інтереси Банку.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про визнання мирової угоди.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ" покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що на підставі мирової угоди ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, що, як вона стверджує, розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: НОМЕР_1 і яку вона має намір отримати у оренду, а також, ніби об'єкти нерухомого майна, що належить ТОВ "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ", це ті ж самі об'єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_3, але мають інше найменування - незавершене будівництво житлових будинків. Крім того, зареєструвавши своє право власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_3 звернулася з позовом про заборону надання земельної ділянки для ТОВ "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ", так як, ніби, належні їй об'єкти нерухомого майна розташовані на тій же земельній ділянці.

На вказаній земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать ТОВ "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ" і яке також має намір отримати вказану земельну ділянку у оренду для завершення будівництва.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу.

Представник приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" та ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, які з"явилися у судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про їх задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що її умови не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Такий висновок суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 15 жовтня 2014 року стягнуто з приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" на користь ОСОБА_3 24 346 685 доларів США 01 цент та судові витрати в сумі 3654 грн..

Ухвалою цього ж суду від 10 червня 2016 року визнано мирову між сторонами у справі, згідно якої ПП-фірма "Інтерекопласт", у зв"язку з відсутністю грошових коштів для погашення заборгованості, передає ОСОБА_3 у володіння, розпорядження та користування у рахунок розрахунку по боргу все, без виключення, нерухоме майно, рухоме майно (у тому числі будівельні матеріали, тощо), депозитні рахунки у банківських установах, фінансових установах, корпоративні права, інші майнові права, що належать підприємству станом на час укладення мирової угоди.

Статтею 372 ЦПК України визначено, що мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

У порушення зазначених вимог процесуального закону, суд прийняв до розгляду заяву від сторін у спорі, не залучивши до участі у справі державну виконавчу службу.

Крім того, суд зобов'язаний був перевірити чи мирова угода не суперечить закону і не порушує права чи свободи інших осіб, зокрема і тих, котрі подали апеляційні скарги.

Вказаних вимог закону місцевий суд не дотримався.

Виходячи з наведеного, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-314, 372 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк "Львів" та товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФЕСТ КАПІТАЛ" задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2016 року скасувати.

ОСОБА_3 та приватному підприємству-фірмі "Інтерекопласт" у задоволенні заяви про визнання мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко