Провадження № 2/243/2839/2016
Єдиний унікальний № 243/5515/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
28 липня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Геєнко М.Г.,
секретаря судового засідання - Горічевої С.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
07 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на наступне. Їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Її син ОСОБА_3 у вересні місяці 2013 року виїхав до міста Києва на заробіток, після чого до місця проживання не повертався. З телефонних розмов з сином їй стало відомо, що повертатися він не має наміру. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб у жилому приміщенні, вона змушена нести витрати по оплаті житлово комунальних послуг та не може отримати субсидію від держави на їх оплату, просить суд визнати таким, що втратив право на користування житлом ОСОБА_3
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах інформації, у судове засідання не зявився. Заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.12, 20/.
Згідно довідки про склад сімї, виданої ТОВ «ОСОБА_4 ЛТД», в квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.9/.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
У підтвердження відсутності відповідача в спірній квартирі понад рік позивач надав суду акт від 05 липня 2016 року, складений комітетом громадськості мікрорайону «Артема-Лісний» міста Словянська, в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з вересня місяця 2013 року, його особистих речей в квартирі немає /а.с.8/.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідача в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач ОСОБА_3 не надав доказів поважності причин його відсутності у квартирі понад одного року.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив квартиру. Протягом тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживає. У справі відсутні відомості щодо будь-якої неправомірної поведінки позивача відносно відповідача, створення з боку ОСОБА_1 перешкод для його проживання в даному жилому приміщенні.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею.
З огляду на викладене, вимоги позивачки підлягають задоволенню.
Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
Позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених судових витрат при зверненні з позовом до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391, 405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, права на користування житлом, а саме квартирою № 84 в будинку № 58 по вул. Батюка в м. Словянську Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Г. Геєнко