АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 668/7544/15-ц Головуючий в І інстанції: Зубов О.С.
Провадження №22-ц/791/1289/2016 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вербицької Л.І.,

ОСОБА_1

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат «Ювілейний» на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 01 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат «Ювілейний», ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат «Ювілейний» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом обґрунтовуючи його тим, що на підставі укладених 14.05.2013 року між ФОП ОСОБА_5 та позивачем договору про відступлення права вимоги та між позивачем та ОСОБА_4 договору поруки, він набув права вимоги до ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів. Так, ФОП ОСОБА_5 було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 9000 грн.відповідно до платіжного доручення №3321 від 12.06.2012 року на розрахунковий рахунок відповідача, оскільки будь-яких домовленостей між сторонами щодо цього не існувало на час перерахунку. Посилаючись на те, що в добровільному порядку зазначені грошові кошти йому не повернуті, просив стягнути на його користь солідарно з ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 9000 грн.

В листопаді 2015 року ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою посилаючись на те, що між ними та ФОП ОСОБА_5 існують договірні відносини з приводу поставки продукції, на момент укладання договору про відступлення права вимоги від 14.05.2013 року у товариства не було обовязку щодо повернення отриманих грошових коштів в сумі 9000 грн. так як зазначена сума була перерахована не помилково, а в рахунок відпущеної ФОП ОСОБА_5 продукції. Крім того зазначали, що укладенні договори про відступлення права вимоги та поруки не відповідають загальним вимогам, які є необхідними для чинності правочину, а тому просили визнати договір про відступлення права вимоги недійсним та договір поруки припиненим.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 01 березня 2016 року в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ мясокомбінат «Ювілейний», посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення в зазначеній частині змінити та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційні скарги до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» та ФОП ОСОБА_5існували договірні відносини з поставки м'ясної продукції. В період з лютого 2009 року по травень 2013 року товариство здійснювало поставку ковбасних виробів та мясних напівфабрикатів на адресу ФОП ОСОБА_5, однак остання свої обовязки з приводу оплати товару виконувала не належним чином, у звязку з чим утворилася заборгованість. Дані обставини встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2013 року, яким позовну заяву ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» задоволено та стягнуто на його користь з ФОП ОСОБА_5заборгованість в сумі 4680810,18 грн (а.с.22-24, 25-29). При розрахунку стягнутої заборгованості також враховані, як сплачені за поставлену продукцію, спірні 9000 грн., перераховані відповідно до платіжного доручення №3321 від 12.06.2012 року, даний факт визнавався сторонами при розгляді справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

14.05.2013 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача за первісним позовом перейшло право вимагати у відповідача помилково перераховані грошові кошти у розмірі 9000 грн., перераховані відповідно до платіжного доручення №3321 від 12.06.2012 року.

14.05.2013 року в забезпечення виконання Боржником зобовязань щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ м'ясокомбінат «Ювілейний» та ФОП ОСОБА_5 01 лютого 2009 року було укладено договір поставки № МК-88-09/10, згідно з яким товариство зобов'язалося здійснити поставку товарів: ковбасних виробів та готових м'ясних виробів, а ФОП ОСОБА_5 зобов'язалася приймати та оплачувати товар. Умовами договору передбачено, що кількість, асортимент, вартість товару, що поставляється, зазначаються у товарних накладних, складених на основі заявок покупця, а за поставлений товар покупець повинен розрахуватися протягом 23 банківських днів з моменту поставки товару. Сторонами визнано, що при розрахунку стягнутої заборгованості також враховані, як сплачені за поставлену продукцію 9000 грн., перераховані відповідно до платіжного доручення №3321 від 12.06.2012 року.

З указаного вбачається, що між сторонами існують договірні відносини щодо поставки відповідачем ковбасних виробів та готових м'ясних виробів згідно з заявок позивача протягом строку дії укладеного сторонами договору поставки, а тому доводи позивача за первісним позовом про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України є безпідставними.

Відмовляючи у задоволені первісного позову, суд зробив по суті правильний та обґрунтований висновок, що позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів, відповідно до статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно, не можуть бути задоволені, оскільки рішенням суду встановлено, що зазначені кошти перераховані за поставлену продукцію і відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України зазначені обставини є встановленими та додатковому доказуванню не підлягають.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, ґрунтується на вимогах закону, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання припиненим договору поруки укладених 14.05.2013 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 14.05.2013 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги у ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» грошових коштів у сумі9000 грн., помилково перерахованих первісним кредитором на користь боржника за платіжним дорученням №3321 від 12.06.2012 року (а.с.7,8).

14.05.2013 року в забезпечення виконання Боржником зобовязань щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручилася за виконання ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» обовязку щодо повернення безпідставно набутих коштів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про відступлення права вимоги від 14.05.2013 року містить вказівку на те, що грошові кошти в розмірі 9000 грн. перераховані позивачу за зустрічним позовом помилково. Однак платіжним дорученням чи іншими доказами це не підтверджено, в платіжному дорученні №3321 від 12.06.2012 року зазначено, що сума перерахована «за товар згідно домовленості від 20.10.10».

В разі заміни кредитора у зобовязанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобовязання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобовязання, тобто обсяг прав та обовязків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

Платіжне доручення №3321 від 12.06.2012 року не містить інформації про обовязок і строки повернення, перерахованої цим дорученням суми.

Отже на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.05.2013 року у ФОП ОСОБА_5 не існувало права кредитора до ТОВ мясокомбінат «Ювілейний».

Відповідно до ст.515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Лише ФОП ОСОБА_5 могла б довести, що сума 9000 грн., перерахована помилково.

Обовязок ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» повернути грошові кошти позивачеві за первісним позовом може виникнути за договором про відступлення права вимоги за наявності такого обовязку перед ФОП ОСОБА_5.

Відповідно до положень ст.ст.514, 516, 519 ЦК України відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 14.05.2013 року, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3, не відповідає вимогам закону, є таким, що не створює правових наслідків, а тому позовні вимоги про визнання зазначеного договору недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» по припинення поруки колегія суддів вважає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню (частини 1, 2 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається за виконання боржником свого обов'язку перед кредитором, а відповідальність наступає лише у випадку порушення цього зобов'язання, однак колегією суддів було встановлено, що між ОСОБА_3 як кредитором та ТОВ м'ясокомбінат «Ювілейний» як боржником не виникло жодних зобовязань.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, правочин, недійсність якого встановлена законом є нікчемним. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір поруки від 14.05.2013 року є нікчемним, а тому позовна вимога ТОВ мясокомбінат «Ювілейний» про визнання поруки припиненою не відповідає вимогам закону та не підлягає задоволенню через її необґрунтованість.

Суд першої інстанції на зазначені обставини при вирішенні зустрічного позову уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, а також відмовив у задоволенні позову в частині визнання поруки припиненою з підстав, які не регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК країни воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат «Ювілейний» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 01 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат «Ювілейний» задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 14 травня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_3. В задоволенні зустрічного позову в частині визнання поруки припиненою відмовити.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

ОСОБА_1