Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/733/15-ц Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 59 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5, про скасування рішень Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, визнання права на отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно з визнанням законності заповіту, визнання права на спадкування по закону та визнання права на володіння нерухомим майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, -

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 від свого імені та діючи по довіреності в інтересах ОСОБА_3 звернувся з даним позовом та після неодноразового його уточнення остаточно просив: - скасувати рішення Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області № 57 від 25 вересня 2003 року, яким було оформлено право власності на житловий будинок № 10/2 по вул. Першотравневій в с. Павелки Андрушівського району за ОСОБА_6; - визнати право на отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно спадкоємців ОСОБА_7 з визнанням законності заповіту ОСОБА_8 дочці ОСОБА_7; - скасувати рішення Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30 жовтня 1993 року про передачу ОСОБА_6 у приватну власність земельних ділянок, загальною площею 0,45 га, з яких : 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства; - перевірити законність записів в погосподарській книзі Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області за 1980-1986 роки, в результаті чого призвело до незаконності відчуження нерухомого майна ОСОБА_8 і привласнення його ОСОБА_6; - визнати спадщину від ОСОБА_8 до ОСОБА_7 по закону, а не по нікчемному заповіту; - надати спадкоємцям ОСОБА_8 та ОСОБА_7 право на володіння нерухомим майном при умові виплати ОСОБА_4 грошової компенсації того, що було придбано ОСОБА_6 за час перебування в законному шлюбі з його батьком ОСОБА_9 і до її смерті.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що предметом спору є рішення виконкому Павелківської сільської ради від 25 вересня 2003 року № 57 про оформлення права власності на житловий будинок ОСОБА_6, згідно записів в погосподарській книзі Павелківської сільської ради № 274 від 22 вересня 2003 року.

Однак, даний будинок був побудований дідом позивача - ОСОБА_10 в 1918 році. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_8 Після своєї смерті 06 січня 1986 року, вона залишила заповіт на свою дочку ОСОБА_7 Заповіт був складений у сільській раді, однак належним чином не оформлений. ОСОБА_7 не змогла зареєструвати житловий будинок, в звязку з чим позивач, брат позивача ОСОБА_3 та сестра позивача ОСОБА_5 не можуть отримати свідоцтво про право власності на дане спадкове майно. В звязку з незаконними діями сільської ради позивач звернувся в прокуратуру та отримав лист, за результатами якого рішення сільської ради не було скасовано, однак в БТІ було перероблено свідоцтво на право власності ОСОБА_6 з усього будинку на 1/2 частину будинку. Під час приватизації будинку ОСОБА_6 змінила своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_6. Причиною цього є те, що баба та дід позивача в архівних записах помилково записані, як ОСОБА_6. Заміна прізвища відбулася в той час, як помер батько позивача ОСОБА_9 - чоловік ОСОБА_11 По записах погосподарської книги було записано, що ОСОБА_8 перевели в інший двір під № 357 без будь-яких рішень сільської ради.

Крім того, рішенням Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30 жовтня 1993 року ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельні ділянки, загальною площею 0,45 га, з яких : 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Вказане рішення є незаконним, оскільки земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель було виділено під весь будинок, який не належав ОСОБА_6, так як в 1/3 частині цього будинку ще проживала ОСОБА_7 на праві власності по заповіту від ОСОБА_8 У 1986 році ОСОБА_8 померла. Згідно записів погосподарської книги двір, який рахувався за нею ліквідовано. Власником будинку № 10 по вул. Першотравнева в с. Павелки стала ОСОБА_6, яка померла 11 квітня 2015 року. Спадщину після її смерті прийняв її син ОСОБА_4

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частині за кожним житлового будинку № 10 по вул. Першотравневій в с.Павелки, Андрушівського району, Житомирської області, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 18 листопада 2009 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на невідповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вважає, що суд не повністю зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявних у матеріалах справи документам, не сприяв повному, всебічному обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення в частині відмови у задоволенні позову за безпідставністю підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що обєктом спірного майна є будинок №10 по вул. Першотравневій в с. Павелки Андрушівського району Житомирської області і це не заперечується сторонами, хоча в досліджених погосподарських книгах Павелківської сільської ради вказане домоволодіння обліковується під різними особовими рахунками та різними номерами, а також містяться розбіжності щодо року забудови будинку (а.с. 73-79, 229-237).

Як убачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 липня 1988 року, після смерті ОСОБА_8, яка померла 06 січня 1986 року, її донька ОСОБА_7 по заповіту успадкувала 1/3 частину вказаного жилого будинку в с. Павелки Андрушівського району Житомирської області (а.с. 24, 110).

Згідно рішення виконавчого комітету Павелківської сільської ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області від 05 липня 1993 року ОСОБА_7 також було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 29).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 02-14 щодо майна померлої 18 листопада 2009 року ОСОБА_7, остання при житті 20 червня 2000 року належну їй частину жилого будинку по вул. Першотравневій,10 у селі Павелки Андрушівського району заповіла без права продажу в рівних частинах ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_12, кожному по 1/3 частині (а.с. 111). Згідно копії паспорта правильно «ОСОБА_13П.», а не «ОСОБА_12П.» (а.с. 107).

22 червня 2015 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/9 частку житлового будинку після померлої ОСОБА_7 у звязку з не проведенням державної реєстрації права власності на 1/3 частку цього будинку на імя ОСОБА_7Т.(а.с. 113-114).

Приймаючи до уваги, що позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкове майно, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за ними на житловий будинок № 10 по вул. Першотравневій в с. Павелки Андрушівського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 18 листопада 2009 року.

Проте, визначаючи частки позивачів у спадковому майні, суд припустився помилки. Так, кожному із позивачів належить 1/9 частина спірного будинку, а не 1/6, як ухвалено в рішенні ( 1/3 частина будинку : 3 спадкоємця по заповіту = 1/9 ). Тому, в цій частині судове рішення підлягає скасування з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Павелківської сільської ради № 57 від 25 вересня 2003 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на ? частину спірного будинку с. Павелки Андрушівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 серпня 2004 року та копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 14 грудня 2004 року (а.с. 204-205).

Також згідно рішення виконавчого комітету Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30 жовтня 1993 року ОСОБА_11 було передано у приватну власність 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 80).

11 квітня 2015 року ОСОБА_6 померла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся її син ОСОБА_4 (а.с. 182,183).

Приймаючи до уваги, що у приватній власності ОСОБА_11 перебувала лише 1/2 частина будинку, а також рішенням виконавчого комітету Павелківської сільської ради від 05 липня 1993 року власнику 1/3 частини спірного нерухомого майна ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,13 га для обслуговування цього ж будинку та господарських будівель, то наявні підстави для визнання незаконним рішення виконавчого комітету Павелківської сільської ради від 30 жовтня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_11 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), оскільки вказане рішення суперечить вимогам законодавства, яке було чинним на момент спірних правовідносин (ст. 67 ЗК України в редакції від 15.09.1991 року).

Відтак, судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає нормам матеріального права, а тому підлягає скасуванню із ухвалення нового рішення про їх задоволення.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що правові підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні, оскільки ОСОБА_7 належала на праві власності лише 1/3 частина спірного будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було їй видане 29 липня 1988 року, яке є чинним (а.с. 24).

Позивачі лише можуть претендувати на спадкове майно, яке перебувало у власності ОСОБА_7 Їх права та законні інтереси у контексті положень ст. 16 ЦК України, прийнятим рішенням Павелківської сільської ради Андрушівського району про визнання права власності на 1/2 частину цього будинку за ОСОБА_14 і видача останній свідоцтва про право власності на нерухоме майно не порушуються.

Також встановлено, що прокуратурою Андрушівського району Житомирської області проводилася перевірка по питанню законності записів погосподарської книги № 4 Павелківської сільської ради, за наслідками якої відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю події злочину (а.с. 259-260).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення щодо інших позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що наявні підстави для часткового задоволення позову, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 рудня 2015 року скасувати в частині вирішеня спору про визнання права власності на спадкове майно та визнання незаконним і скасування рішення виконачого комітету Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30 жовтня 1993 року та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення даних вимог.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності по 1/9 частині за кожним на житловий будинок № 10 по вул. Першотравневій в с. Павелки Андрушівського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 18 листопада 2009 року.

Визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Павелківської сільської ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області від 30 жовтня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_11 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Стягнути на користь ОСОБА_2 із Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та ОСОБА_4, з кожного по 329 грн. 40 коп. судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді