АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-9466 Головуючий у1-й інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Пікуль А.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

СоколовоїВ.В.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про скасування рішення третейського суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про скасування рішення третейського суду.

Суд скасував рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 24 квітня 2015 року у справі №448/15 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ПАТ "Укрсоцбанк" подав апеляційну скаргу, у якій вказує на помилковість висновків районного суду про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключено з підвідомчості цього суду пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", оскільки пред'явлений ПАТ "Укрсоцбанк" позов направлений на захист порушених прав Банку, а не прав відповідача - споживача банківських послуг.

З огляду на наведене, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення третейського суду.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 19 січня 2007 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту №661/Ф03.14/145, відповідно до п.1.1. якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 18 січня 2019 року (а.с.24-26).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором кредиту між Банком та ОСОБА_4 19 січня 2007 року укладений Договір поруки №07-15/38.

Пунктом 6.2 Кредитного договору та пунктами 5.4 Договору поруки сторонами визначене третейське застереження, відповідно до змісту якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спори підлягають розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, згідно з регламентом зазначеного третейського суду.

24 квітня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Білоконь Ю.М., відповідно до третейської угоди, яка міститься в кредитному договорі № 661/Ф03.14/145 від 19 січня 2007 року, укладеного між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3, і в договорі поруки №07-15/38 від 19 січня 2007 року, укладеного між АКБСР "Укрсоцбанк", та ОСОБА_4, винесено рішення, на підставі якого позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Третейський суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 672 798 грн. 95 коп. та по 10 148,59 грн. третейського збору.

Скасовуючи рішення від 24 квітня 2015 року у справі №448/15, суд першої інстанції, керуючись п.1, ч.2 ст.389-5 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українських Банків не підвідомча третейському суду відповідно до положень п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Указаний висновок є правильним з огляду на наступне.

За змістом п.1, ч.2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Законом України від 3 лютого 2011 року №2983-VI "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки ОСОБА_3 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" така справа не підвідомча.

Наведене у повній мірі узгоджується з висновком Верховного Суду України, зробленим при розгляді справи №6-856цс15 від 2 вересня 2015 року, який в силу положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при вирішені спорів з подібними правовідносинами.

При цьому, відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 від 4 листопада 2015 року, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду від 24 квітня 2015 року у справі №448/15, у зв'язку з непідвідомчістю даної справи третейським судам відповідно до Закону.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.В. Соколова