Справа № 694/1443/16-ц
провадження 2/694/689/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.11.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Сакун Д.І.,

при секретарі Матвієнко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину будинку № 60-а, з надвірними спорудами по вул. Горького в м. Звенигородка, Черкаської області, що належав ОСОБА_3, який помер 14 січня 1998 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.1992 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 з яким стали проживати разом однією сімєю у будинку по вул. Горького, 60-а в м. Звенигородка, Черкаської області, де вона зареєстрована по даний час. 14.01.1998 року помер чоловік позивачки ОСОБА_3 Після смерті чоловіка у встановлений законом термін позивачка звернулася до нотаріуса про відкриття спадщини на успадкування майна покійного чоловіка. В усній формі нотаріус їй повідомила, що вона не може успадкувати все нерухоме майно покійного, оскільки за життя він зробив два заповіти, а саме: на неї та на свою сестру ОСОБА_4, яка до нотаріуса про відкриття спадщини не зверталася. За своє життя позивачка взагалі не бачила ОСОБА_4, жодного разу у м. Звенигородка вона не приїздила і не цікавилась буттям свого брата, також була відсутня на його похованні. Так як позивачка похило віку і питання, щодо частки ? нерухомого майна за вище вказаною адресою до даного часу не вирішено, на її прохання невістка ОСОБА_5 надіслала листа ОСОБА_4 в м. Омськ РФ, щодо успадкування ? майна. З повідомлення стало відомо що адресат не отримала листа, так як, померла. 07.10.1998 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, по вул. Горького, 60 А, м. Звенигородка, Черкаської області, який розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. та складається з житлового будинку загальною площею 38,5 м.2, в тому числі житлова 21,1 м.2, та надвірними спорудами, а 27.01.2010 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., на якій розташоване все будинковолодіння. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у вказаному будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуюсь даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний ремонт та обробляю земельну ділянку та прибудинкову територію. А тому вона змушена звернутися до суду та просити визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

В судове засідання позивачка не зявилася. Її представник ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Черкаської області в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна:

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Судом встановлено, що 28 липня 1992 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 та почала проживати з ним у належному йому домоволодінні, розташованому за адресою м. Звенигородка, вул.. Горького, 60-А.

14.01.1998р. ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначене спірне домоволодіння. Спадкоємцями після його смерті були позивачка та ОСОБА_4 Позивачка прийняла свою частину спадщини. Разом з тим інша частина домоволодіння прийнята іншими спадкоємцями не була.

Власником ? частини будинку в м. Звенигородка вул. Горького, 60-а, Черкаської області є позивачка ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину, від 07.10.1998 року. (а.с.6).

Власником ? частини будинку в м. Звенигородка вул. Горького (ОСОБА_7), 60-а, Черкаської області є померлий чоловік позивачки ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 1183 від 10.11.2016 року КП «Черкаське ООБТІ» (а.с.28)

ОСОБА_3, якому належав будинок, помер 14 січня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 078033, виданим 14.01.1998 року відділом РАГС ОСОБА_2 райдержадміністрації Черкаської області, актовий запис 11 (а.с.4).

Чинним законодавством, що на час смерті ОСОБА_3 регулювало правовідносини з приводу спадкування, був ЦК УРСР.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; ч. 3 ст. 524, ст. 555 ЦК УРСР - якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Аналізуючи норми права, суд приходить до висновку, що отримати спадщину це право спадкоємця, а тому можна зробити висновок, що сестра спадкодавця ОСОБА_4 хоча і подала заяву про прийняття спадщини, проте за часи свого життя не виявила бажання отримати частину спірного будинку, не оформила право власності у визначений законом спосіб та не являється його власником на даний момент.

Відповідно до ст 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відмови власника від права власності; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Разом з тим, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто зі спадкоємців не прийняв, спадкове майно (зокрема, частина спірного будинку) повинно перейти у власність держави. Відтак судом враховується позиція відповідача у справі щодо визнання позову.

Крім того, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що після похорон власника домоволодіння вона залишилася проживати у ньому, сплачуючи всі комунальні послуги, продовжуючи безперервно, відкрито та добросовісно володіти спірним домоволодінням, фактично виконуючи функції володільця. Також вона отримала у власність земельну ділянку розташовану під спірним домоволодінням, що підтверджується відповідним державним актом.

Згідно акту від 14.09.2016 року складеного депутатом міської ради в присутності двох свідків вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою вул. ОСОБА_7 (Горького) 60-а в м. Звенигородка, Черкаської області з липня 1992 року разом з чоловіком ОСОБА_3, який помер 1998 року, веде господарство, утримує будинок, робить поточні ремонти (а.с.12).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка надала переконливі докази того, що вона відкрито володіла домоволодінням розташованим за адресою м. Звенигородка, вул.. Горького, 60-А та дане володіння було давнім та безперервним, тому визнання за нею права власності на вказану квартиру не суперечить вимогам закону, а тому враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка ОСОБА_1 добросовісно володіє майном, вже 26 років, то необхідно визнати за позивачем право власності на даний житловий будинок за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вул. Горького, 60-а в м. Звенигородка Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Сакун