печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 вересня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Бец В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рілаєнс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Арагонес» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом та просив визнати припиненим договір поруки від 25 жовтня 2012 року, укладений між ним та ПАТ «КБ «Центр» для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» перед ПАТ «КБ «Центр». Позивач посилався на таке: 25 жовтня 2012 року між ПАТ «КБ «Центр» та ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» укладено договір про відновлювальну лінію номер 251012/18-КЮ. 25 жовтня 2012 року для забезпечення виконання зобов,язань ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» перед ПАТ «КБ «Центр» між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Центр» укладено договір поруки. 11 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Центр» та ТОВ «Рілаєнс» було укладено договори про відступлення права вимоги за вказаним и договорами про відновлювальну лінію та поруки, відповідно до яких право вимагати виконання зобов,язань перейшло до ТОВ «Рілаєнс». Відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 24 лютого 2014 року у справі номер 911/4053/13, затверджено реєстр вимог кредиторів, звіт ліквідатора та ліквідовано ТОВ «Промислова компанія «Арагонес». Згідно даних ЄДРПОУ датою державної реєстрації припинення ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» є 17 квітня 2014 року. Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа є такою, що припинилась з дати внесення до ЄДРПОУ запису по державну реєстрацію припинення юридичної особи. Аналогічне положення містить ч.2 ст.104 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або повністю на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи /боржника або кредитора/, крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, окрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Таким чи норм, порука припиняється у разі припинення основного зобов'язання, отже припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилось. У відповідності до ст. 559 ЦК України передбачено три випадки припинення поруки: протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Таким чином, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку який є преклюзивним/ жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки та обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту у порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання /у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем/. Таким чином. закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже якщо кредитор з дня настання строку для пред'явлення позовної вимоги про стягнення заборгованості не звернувся в суд з позовом до поручителя, порука є припиненою. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі номер 6-170цс13 та від 17 вересня 2-14 року у справі номер 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, Верховний Суд України зазначив про те, що аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку про те. що строк дії поруки /будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України/ не є с троком захисту порушеного права /строком позовної давності, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Позивач просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25 жовтня 2012 року між ПAT «КБ «Центр» та ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» укладено договір про відновлювану кредитну лінію № 251012/18-КЮ.

25 жовтня 2012 року для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» перед ПAT «КБ «Центр» між ОСОБА_2 та ПAT «КБ «Центр» укладено договір поруки.Відповідно до п. 3.1. договір поруки набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Тобто, сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується ними конкретно, так як він визначається моментом повного погашення заборгованості божника за кредитним договором. 11 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Центр» та ТОВ «Рілаєнс» було укладено договори про відступлення права вимоги за вказаними договорами про відновлювану кредитну лінію та поруки, відповідно до яких право вимагати виконання зобов'язань перейшло до ТОВ «Рілаєнс».

Відповідно до п. 1.1 Договору про відновлювану кредитну лінію Позичальник повинен повернути отримані кредитні кошти у строк по 24 жовтня 2013 р.

Станом на 24 жовтня 2013 року Позичальник грошові кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого та керуючись ч. 1 ст. 559 ЦК України кредитор був вправі звернутися до поручителя з вимогою виконати зобов'язання протягом 6 місяців починаючи з 25 жовтня 2013 р., тобто до 26 квітня 2014 р.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи викладене судова практика вказує на те, що у разі застосування частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24 жовтня 2013 року.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З 26 жовтня 2013 року відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рілаєнс» до ОСОБА_3, який виступав другим поручителем за тим же кредитним договором, що і позивач по даній справі, про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Ці рішення мотивовані тим, що відповідно до договору про відновлювальну кредитну лінію № 251012/18-КЮ від 25 жовтня 2012 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - 24 жовтня 2013 року. Отже, право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло у кредитора з 24 жовтня 2013 року протягом наступних шести місяців.

Таким чином, сплив зазначеного строку припиняє поруку, оскільки кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року за заявою Приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал», положення якого є обов'язковими, в т.ч. для всіх судів України, згідно ст. 360-7 ЦПК України. А також в ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема від 20 квітня 2016 року № 6-266цск15, 21 січня 2015 року № 6-190цс14.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначена позиція підтверджується положеннями п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказікою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи викладені вище обставини є підстави вважати, що до відносин, які виникли на підставі договору поруки слід застосувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з чим та враховуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідач мав звернутися до позивача як поручителя з вимогою про сплату заборгованості протягом 6 місяців починаючи з 24 жовтня 2013 року, проте не зробив цього. Керуючись викладеним вбачаються законні та обґрунтовані підстави вважати договір поруки припиненим з 25 квітня 2014 року.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі ст.ст. 104, 261, 267, 553, 554, 559, 598, 609 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 208, 209, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рілаєнс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Арагонес» про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки від 25 жовтня 2012 року укладений між ОСОБА_1 та ПAT «КБ «Центр» для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Промислова компанія «Арагонес» перед ПAT «КБ «Центр», права вимоги за якими перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рілаєнс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рілаєнс»на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя