Справа № 524/2252/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савічева В.О.,

при секретарі - Коршак Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції про зняття арешту та заборони

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила : 1) зняти арешт з нерухомого майна, а саме, ? частини квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладений Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ постановою № 29473 від 29.10.2004 року, реєстровий номер обтяження № 1472347 від 15.11.2004 року (Реєстратор - Перша Кременчуцька Державна нотаріальна контора); 2) зняти заборону з нерухомого майна, а саме, квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладену Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ постановою серія АЕ № 579300 від 01.06.2005 року, реєстровий номер обтяження № 2149652 від 04.07.2005 року (Реєстратор - Перша Кременчуцька Державна нотаріальна контора).

Позивач в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному об"ємі.

Відповідач представник Автозаводського ВДВС по м.Кременчук Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з"явився. Надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачки - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме: ? квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 27 листопада 1996 року.

10.12.2015 року при оформленні спадщини в Четвертій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі, а саме при отриманні витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, було виявлено наявність арешту на спадкове майно, а саме ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1., що накладений відповідно до постанови № 29473 від 29.10.2004 року, ухваленої Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ (Підстава накладення арешту у вказаній постанові не зазначена. Виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє) та наявність заборони на квартиру за адресою: АДРЕСА_1., що накладена відповідно до постанови серія АЕ № 579300 від 01.06.2005 року, ухваленої Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ (Підстава накладення заборони у вказаній постанові не зазначена. Виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє).

На підставі арешту ? частини та заборони на спадкове майно нотаріус не має можливості видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом.

У зв'язку з чим позивачка звернулась до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції з заявою про зняття арешту ? частини та заборони майна, на що отримала відмову у знятті арешту ? частини та заборони, оскільки відомості що до виконавчих проваджень де боржником є ОСОБА_3 та про накладання арешту на його майно відсутні, а виконавче провадження після спливу 3-х років знищено, відповідно до п. 9.9. «Інструкції про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби», що підтверджується листом № 73687 Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 18.12.15 року.

На сьогоднішній час повністю виключена можливість зняття арешту ? частини та заборони на нерухоме майно, адже Автозаводський відділ державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції не має матеріалів виконавчого провадження відповідно до якого було накладено арешт та заборону, а тому і не може вчинити певні дії про звільнення спадкового майна з під арешту та заборони.

Згідно ст.. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи відповідно до вимог ст.ст. 379, 382 ЦК України може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Керуючись ст. Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», ст. 41, 47 Конституції України, ст. 16, 114, 319, 321, 328, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.10,14,57-60,208-209,212-215,294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції про зняття арешту та заборони - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме, ? частини квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладений Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ постановою № 29473 від 29.10.2004 року, реєстровий номер обтяження № 1472347 від 15.11.2004 року (Реєстратор - Перша Кременчуцька Державна нотаріальна контора).

Зняти заборону з нерухомого майна, а саме, квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладену Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ постановою серія АЕ № 579300 від 01.06.2005 року, реєстровий номер обтяження № 2149652 від 04.07.2005 року (Реєстратор - Перша Кременчуцька Державна нотаріальна контора).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: