РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2016 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи: Франківського районного відділу держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся з заявою в суд про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд: змінити національність його з «українець» на «поляк» та зобов'язати Франківський районний у місті Львові відділ держаної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про шлюб №2928 від 27.08.1978 року, складеного Львівським міським відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Львівській області, а саме у графі «відомості про нареченого» ОСОБА_1, змінити національність з «українець» на «поляк».

Свої вимоги мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Львові, про що в книзі актів громадянського стану про народження 10 лютого 1956р. зроблено запис №188 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 10 лютого 1956р. В якому є запис, про те, що його батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - поляк. Його батько ОСОБА_2, був уродженим поляком, сповідував римо-католицьку віру і проживав на території України, дотримуючись традицій цієї національності. Він також виховувався польських традицій, сповідаю римо-католицьку віру, підтримую стосунки зі своїми родичами поляками, які проживають на території Польщі, святкує польські свята та вважаю себе поляком. 27 серпня 1978р. Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів Львівської області було видано свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_2 та актовому запису про шлюб №2928 від 27.08.1978р. в графі відомості про нареченого» ОСОБА_1 - національність «українець». Оскільки він відносить себе до польської національності, оскільки його батько був поляком і тому на даний час він бажає змінити свою національність з «українець» на «поляк», а тому змушений звертатись з даною заявою до суд захистом свого права та інтересу. Просить заяву задоволити.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у такій заяві, просить таку задоволити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, однак із листа 04.08.2016р. видно, що вони не заявляють самостійних вимог на предмет спору та просить справу заслухати у його відсутності, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що заява не підлягає до задоволення, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Львові народився заявник, про що в книзі актів громадянського стану про народження,10 лютого 1956р. зроблено запис №188 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 10 лютого 1956р. В якому є запис, про те, що ОСОБА_2 за національністю -«поляк».

Як вбачається із свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_2 від 27.08.1978 року, виданого Львівським палацом урочистих подій, що в такому не вказано графи відомості про національність.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 11 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено ст. 15 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 "Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

У судовому засіданні заявником не було обґрунтовано, з посиланням на належні та допустимі докази, мету встановлення факту, що має юридичне значення, в той час, як у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, заявник у заяві не просив встановити факт, що має для нього юридичне значення, а тільки просив змінити національність з «українець» на «поляк», що не підлягає у розгляді судом в порядку окремого провадження.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Разом з тим, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім цього, суд вважає, що належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в акті реєстрації цивільного стану національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Відповідно до ч. 1ст. 22 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із п. 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Пунктом 2.13.1 Правил передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

З доданих до матеріалів справи не вбачається, а заявник представлено жодного доказу, що останній звертався до органу державної реєстрації актів цивільного стану з вимогами про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та внесення до нього відповідних змін та йому було відмовлено.

При цьому, як зазначив заявник, що в актовому записі про шлюб №2928 від 27.08.1978р. міститься графа - «відомості про нареченого» ОСОБА_1 про національність, як «українець», а тому суд вважає, що відповідно до положень ст.11 Закону України № 2494-XII від 25.06.1992 року «Про національні меншини в Україні» заявник вільно реалізувавши своє право на вільне обирання національності.

Щодо вимоги заявника про зобов'язання Франківський районний у місті Львові відділ держаної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про шлюб №2928 від 27.08.1978 року, складеного Львівським міським відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Львівській області, а саме у графі «відомості про нареченого» ОСОБА_1, змінити національність з «українець» на «поляк», суд вважає, що така вимога може бути предметом розгляду позову ОСОБА_1 до Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги викладені у заяві заявника підлягають відмові.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 81,169, 209, 212-215, 218, 256, 234, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи: Франківського районного відділу держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Мартинишин М.О.