Номер провадження: 22-ц/785/5832/16
Головуючий у першій інстанції: Поліщук І. О.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі - Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи- Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про визнання права власності за набувальною давністю та зняття арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи: Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про визнання права власності за набувальною давністю та зняття арешту, в якому просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова: НОМЕР_3, номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 виданого 17.04.208 року та зняти арешт з даного автомобіля.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04.03.2010 року він, ОСОБА_3 придбав після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова: НОМЕР_3, номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 виданий 17.04.208 року на ім'я ОСОБА_4, який при свідках, отримав від позивача 4000,00 гривень та передав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі запалювання від даного авто, що підтверджується розпискою від 04.03.2010 року, яка була складена присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тобто фактично був укладений правочин договору купівлі-продажу. Від дня придбання та на сьогоднішній день автомобіль марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова: НОМЕР_3 перебуває у розібраному та нерухомому стані у володінні позивача. Також позивач в своєму позові зазначив, що 07.10.2012 року він, ОСОБА_3 звернувся до відповідача про оформлення генеральної довіреності та 07.10.2012 року отримав дану довіреність посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на 5 років. Згідно даної довіреності ОСОБА_4 уповноважив його, ОСОБА_3 керувати, розпоряджатися, відчужувати на умовах зі своїм розсудом, знімати та ставити на облік вищезазначений автомобіль. Отже, позивач вважає, що ОСОБА_4 продав належний йому автомобіль, йому, ОСОБА_3 уклавши договір купівлі-продажу у відповідності до ст. 205, 208, 655 ЦК України. 29.08.2013 року позивач звернувся до Управління МВС України у Вінницькій області «Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру» для складання звіту оцінки ТЗ, для зняття ТЗ з реєстрації в органах ДАІ.

Даний звіт був складений та повідомлено позивачу в усній формі, що автомобіль марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 знаходиться в арешті відповідно до вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року. Після чого позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням зняти арешт з автомобіля, оскільки вказаний арешт перешкоджає позивачу користуватись автомобілем, так як на момент накладання арешту даний автомобіль знаходився у користуванні та розпорядженні позивача, який в подальшому мав намір зняти його з обліку та зареєструвати на себе, ОСОБА_3, однак відповідач лише обіцяв позивачу, що зніме арешт, а сам нічого не робив. Крім того, позивач в своєму позові зазначив, що на даний час він є фактичним власником даного спірного автомобіля вже протягом 6 років, оскільки добросовісно, відкрито і безперервно володіє автомобілем, користується ним у власних потребах та утримував його. Жодних претензій, вимог або позовних заяв від інших осіб відносно права власності щодо автомобіля до нього, ОСОБА_3 не надходило. Таким чином, позивач вважає, що на законних засадах набув право власності на автомобіль за набувальною давністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні, що відбулося 17.05.2016 року позов визнав.

Представник третьої особи Малиновський ВДВС ОМУЮ в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Власником автомобіля марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3 є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого РЕВ-2 при УДАІ ГУ МВС України Б Одеській області 17.04.2008 року.

З розписки написаної власноруч від 04 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 4000 (чотирк тисячі) гривень за переданий йому автомобіль марки HONDA PRELUDE, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова) НОМЕР_3, рік випуску 1990, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого РЕВ-2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 17.04.2008 року. Автомобіль після ДТП, пошкоджена передня частина автомобіля та двигун. Передача коштів та отримання автомобіля проведена у присутності свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_8.

07 жовтня 2012 року ОСОБА_9 видав на ім'я позивача ОСОБА_5; ОСОБА_10 довіреність посвідчену ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровану в реєстрі за № 4610, якою к уповноважив ОСОБА_3, розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на його (її) розсуд, при умові попередньої сплати податку з доходів фізичних осіб, зняти з обліку в органа^ ДАІ, проходити техогляд, страхувати, здавати в найм (оренду) за ціну та на умовах на його (їїі розсуд, переобладнувати транспортний засіб) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4, виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУ УМВС України в Одеські/ області 17.04.2008 року, автомобілем марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований там же 17.04.2008 року. Довіреність видана строком на п'ять років та дійсна терміном до 07 жовтня 2017 року, з правом передовіри та скасування довіреності, виданої в порядку передовіри.

У подальшому позивачеві стало відомо, що зазначений автомобіль знаходиться під арештом на підставі вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року у відношенні ОСОБА_4

З цієї причини позивач просить визнати за ним право власності на вищевказаний автомобіль та зняти з нього арешт. При цьому, в суді також з'ясовано, що відповідач позов визнає, та спір між сторонами відсутній.

Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.І ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ст.244 ЦК України).

Довіреність є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. Довіреність - односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення.

Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_4. Тільки ОСОБА_4 належать права володіння, користування, розпорядження належним йому транспортним засобом як майном. Реалізуючи права власника на власний розсуд, ОСОБА_4 07 жовтня 2012 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі усного договору доручення з повіреним ОСОБА_3 уповноважив останнього розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на його (її) розсуд, при умові попередньої сплати податку з доходів фізичних осіб, зняти з обліку в органах ДАІ, проходити техогляд, страхувати, здавати в найм (оренду) за ціну та на умовах на його (її) розсуд, переобладнувати транспортний засіб) належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4, виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 17.04.2008 року, автомобілем марки HONDA PRELUDE, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама)JHMBA41800C202905, реєстраційний номер НОМЕР_2. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено 07 жовтня 2012 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №4610, строком дії довіреності до 07 жовтня 2017 року. Дійсність довіреності не оскаржено, таку не скасовано.

Таким чином, 07 жовтня 2012 року ОСОБА_4 висловив свою волю щодо визначення особи як то ОСОБА_3 і наділення його правом розпорядження від його імені належним йому майном. Даний правочин не створив переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, останній не набув права володіння, користування, розпорядження на спірний транспортний засіб. Купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох осіб. 07 жовтня 2012 року мала місце дія однієї особи, а саме ОСОБА_4 (видача довіреності), і не було погодженої дії двох осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що 07 жовтня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Надана ОСОБА_3 розписка про отримання ОСОБА_4 за автомобіль грошових коштів в сумі 4000 гривень та про передачу ОСОБА_4 автомобіля не є передбаченою пунктом 3 частини 1 статті 208 Щ України письмовою формою договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову не заперечував, однак ця обставина не безумовною підставою для задоволення позову. Сторони суду не обґрунтували, чому 07 жовтня 2012 року було посвідчено довіреність, а не договір купівлі-продажу транспортного засобу, чому не було вчинено таких дій в подальшому.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

У сенсі положень статті 344 ЦК України для набуття права власності за давністю володіння необхідне дотримання таких умов: 1) фактично володіти річчю слід добросовісно, тобто заволодіння має бути правомірним; 2) володіння має бути без титульним (це означає, що яким би довгостроковим не був договір, на підставі якого виникло володіння річчю, це володіння не може слугувати для виникнення набувальної давності); 3) добросовісне володіння має бути відкритим, а володілець має ставитися до речі як до своєї; 4) володіння має бути безперервним; 5) якщо титульний (законний) володілець пропустив строк позовної давності про витребування майна з чужого незаконного володіння, то строк спливу позовної давності не може починатися раніше закінчення строку спливу позовної давності, інакше фактичного володільця не можна визнати добросовісним.

Зі змісту статті 344 ЦК України випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, що він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на рухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Аналіз наявних в справі матеріалів вказує на те, що спірний автомобіль має власника яким є ОСОБА_4, володіння та користування транспортним засобом ОСОБА_3 здійснювалось на підставі довіреності. Правові підстави для задоволення позову про набуття права власності на транспортний засіб на підставі статті 344 ЦК України за набувальною давністю за таких обставин відсутні.

Враховуючи, що позовні вимоги про зняття арешту є похідними від вимог про визнанню права власності за набувальною давністю, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності правильно вказав, що відсутні підстави і для зняття арешту з автомобіля.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева