Провадження № 2/537/644/2016
Справа № 537/2502/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2016 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судових засідань Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до Кременчуцької міської ради, третя особа Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення порядку користування та виділення у володіння частки спільного будинку в натурі та зобов*язання присвоїти виділеній частині поштову адресу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до Кременчуцької міської ради про визначення порядку користування та виділення у володіння частки спільного будинку в натурі .

Після смерті ОСОБА_7 позивачі успадкували за заповітом по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1. Другу 1/2 частку зазначеного будинку успадкував ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1959 року., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Земельна ділянка площею 371 кв.м, не приватизована, надана в спільне користування.

Відповідно до порядку користування, який склався ще до прийняття спадщини і діє донині, будинок поділений на дві половини, обладнаний окремими входами , окремим опаленням. Позивачі користуються приміщеннями зазначеними в техпаспорті : 2- площею 4,5 кв.м, 2-2 площею 10,9 кв.м, 2-3 площею 5,5 кв.м.,загальною площею 20,9 кв.м.

В іншій половині будинку після смерті ОСОБА_8 проживають різні люди, які не є співвласниками будинку та не зареєстровані в ньому. Після смерті ОСОБА_8 спадщину ніхто не прийняв.

Позивачі прохали надати їм у володіння і користування в основній частині житлового будинку, виділені у варіанті розподілу коричневим кольором: коридор 1- площею 4,5 кв.м, кімнати 2-2, площею 10,9 кв.м., кімнати 2-3, площею 5,5 кв.м, загальною площею 20,9 кв.м. та зобов*язати Кременчуцьку міську раду присвоїти виділеній частині будинку юридичну адресу: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник позов підтримали з підстав викладених в позові, просили позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_6, не з*явився, прохав суд розглянути справу без його участі, надав доручення ОСОБА_2 на ведення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовом погодився частково. Вважає, що позовні вимоги щодо визначення порядку користування приміщенням підлягають задоволенню, вимоги щодо зобов*язання присвоїти виділеній частині поштову адресу задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради вважає, що позовні вимоги щодо визначення порядку користування приміщенням підлягають задоволенню, вимоги щодо зобов*язання присвоїти виділеній частині поштову адресу задоволенню не підлягають.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Позивачі успадкували за заповітом по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1. Другу 1/2 частку зазначеного будинку успадкував ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1959 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі користуються приміщеннями зазначеними в техпаспорті : 2- площею 4,5 кв.м, 2-2 площею 10,9 кв.м, 2-3 площею 5,5 кв.м.,загальною площею 20,9 кв.м.

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 користувався приміщеннями, зазначеними в техпаспорті: 1-площею 3,6 кв.м.,1-2 площею 15,1 кв.м., загальною площею 18,7 кв.м.

Позивачі прохали надати їм у володіння і користування в основній частині житлового будинку, виділені у варіанті розподілу коричневим кольором коридор 1- площею 4,5 кв.м,кімнати 2-2,площею 10,9 кв.м., кімнати 2-3,площею 5,5 кв.м,загальною площею 20,9 кв.м. та зобов*язати Кременчуцьку міську раду присвоїти виділеній частині будинку юридичну адресу АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 в 1/2 частині будинку проживають різні люди, які не є співвласниками будинку та не зареєстровані в ньому. Після смерті ОСОБА_8 спадщину ніхто не прийняв.

У зв'язку із цим, вбачається необхідність у юридичному закріпленні права позивачів на виділ в натурі зі спільної часткової власності частини житлового будинку та встановлення порядку його користування.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, ст. 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За визначенням ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі ст. 364 ЦК України виходить, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як передбачено ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: виділ частки з будинку (поділ будинку) або визначення порядку користування жилим будинком. За п. 7 вищевказаної постанови ПВСУ в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Рад. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Як роз'яснив п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р., одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Виходячи з вищенаведених положень законодавства, з урахуванням того, що спірний житловий будинок перебуває у спільній власності сторін у справі, між якими у позасудовому порядку не досягнута згода про виділення частки нерухомості позивачу, не визначено також і порядок користування спільною земельною ділянкою, суд, керуючись наданими законодавчими можливостями, та беручи до уваги те, що у відповідачів відсутні заперечення щодо позовних вимог позивача, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі, на варіантах та згідно графічної частини, що були запропоновані позивачем під час судового розгляду справи та не оспорювалися відповідачами.

Щодо вимог про зобов*язання Кременчуцьку міську раду присвоїти виділеній частині юридичну адресу то в задоволенні необхідно відмовити в зв*язку з необґрунтованістю, а тому позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Кременчуцької міської ради про визначення порядку користування та виділення у володіння частки спільного будинку в натурі - задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 355, 356, 358, 364, 365, 367 ЦК України, п.п. 2, 7, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», - суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Кременчуцької міської ради про визначення порядку користування та виділення у володіння частки спільного будинку в натурі - задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_2, ОСОБА_6 в натурі з житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, наступні приміщення (що відповідають 1/4 частині нерухомості зі спільної часткової власності), а саме :

приміщення 2-3 (кімната), площею 5,5 кв.м.;

приміщення 2-2 (кімната), площею 10,9 кв.м.;

приміщення 1 (коридор) ,площею 4,5 кв.м.

загальною площею 20,9 кв.м.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в Апеляційний суд Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.07.2016року.