АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Савчук М. В., Чупікової В. В.,

секретар Окармус О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 20 липня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,0 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачкою умов договору, банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 14643 грн 74 коп., яка утворилася станом на 29 лютого 2016 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості позивачем заявлено після спливу позовної давності.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити.

У справі встановлено, що 20 липня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,0 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Сторонами погоджено, що договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, Памятки клієнта (а.с.6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом кредитного договору розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Встановлено, що відповідачці на виконання умов договору було видано картку №752680 з терміном дії до липня 2013 року, що стверджується змістом заяви (а.с.6), інформацією про видачу картки (а.с.76); також відповідачці у межах умов зазначеного вище договору надання банківських послуг було видано також картка №612150 з терміном дії до лютого 2015 року та картка №656997 з терміном дії до травня 2015 року.

Це стверджується інформацією про видачу карток (а.с.75, 77), випискою з рахунку (а.с.34-51).

Встановлено, що у зв'язку з невиконанням умов договору станом на на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 14643 грн 74 коп.

Це стверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку, обґрунтованість яких відповідачкою не спростовано (а.с.3-5, 34-51).

Представник відповідачки посилається на те, що картки № 612150 з терміном дії до лютого 2015 року та № 656997 з терміном дії до травня 2015 року могли бути видані за іншими кредитними договорами.

Проте такі доводи ґрунтуються на припущеннях, вони спростовуються змістом розрахунку заборгованості, змістом операцій, які здійснювалися у звязку з користуванням відповідачкою кредитним лімітом за договором від 20 липня 2009 року.

Представник відповідача також стверджує, що Умови та Правила надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, не були підписані відповідачкою й були опубліковані лише 30 грудня 2013 року на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте такі доводи є надуманими, оскільки представником не враховано первинний стан інтернет сайту банку, ці доводи спростовуються змістом заяви відповідачки від 20 липня 2009 року (а.с.6), наказом голови правління банку №906 с-169 від 23 серпня 2006 року (а.с.111-127), яким затверджена відповідна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, що діяли на час укладення сторонами договору.

В суді першої інстанції представник відповідачки подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, із якою погодився суд першої інстанції, посилаючись на те, що позовну давність слід відраховувати після 2 жовтня 2011 року, - з дати коли відповідачка останній раз знімала кошти з кредитної картки №752680 .

З такими доводами представника відповідачки та висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу, загальна позовна давність складає три роки. Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до умов договору заборгованість має погашатися щомісячними платежами у розмірі 7 відсотків від суми заборгованості, але не менше 50 грн.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із заяви відповідачки від 29 липня 2009 року вона погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Згідно з п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердату), оплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову (п.8.6).

Пунктом 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Враховуючи, що відповідачці було видано три картки з річними термінами їх дії слід виходити з того, що кінцевий строк повернення коштів, отриманих за договором, відповідає кінцевому терміну картки №656997 - до травня 2015 року.

У справі встановлено, що у здійсненні відповідачкою платежів на виконання умов кредитного договору не було періодів, які б перевищували трирічну позовну давність як щодо сплати чергових щомісячних платежів, так і враховуючи кінцевий термін дії карток.

Це стверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку (а.с.3-5, 34-51).

З їх змісту вбачається, що постійна заборгованість за кредитом мала місце з лютого 2015 року, а погашення суми кредиту та процентів здійснювалося періодично, в т. ч. після дати, з якою відповідачка пов'язує початок відліку позовної давності - 2 жовтня 2011 року.

Зокрема, платежі на погашення кредиту та процентів здійснювалися 23 жовтня 2011 року, 3, 7 лютого, 15 березня, 26 квітня 2011, 18 липня, 15 серпня, 6, 18 вересня, 13 жовтня 2012 року, 4, 12 лютого, 13, 26 березня, 16 травня, 12 червня, 12 липня, 5, 9 серпня, 7, 28 жовтня, 7, 19 листопада, 14 грудня 2013 року, 12, 13 березня, 25 квітня, 15 травня, 12 червня, 11 липня, 19 серпня, 9 жовтня, 11 листопада, 12 грудня 2014 року, 17 січня, 4 травня 2015 року.

Це стверджується змістом розрахунку заборгованості, випискою з банківського рахунку, доказами проведення окремих платежів (платіжними дорученнями від 12,13 березня 2014 року, китанцією від 19 серпня 2014 року (а.с.128-130), випискою з описом транзакцій, вчинених з використанням рахунку ОСОБА_3 (а.с.131).

Отже, у справі встановлено, що мала місце указана сплата відповідачкою платежів за договором, а також списання банком коштів з рахунку позичальника з метою погашення кредиту, таке списання банк здійснював за дорученням позичальника, а тому такі дії тягнуть за собою переривання строку позовної давності, оскільки вони вчинені в межах цього строку.

Тому, суд першої інстанції помилково відмовив у позові за спливом позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення указаної норми, зважаючи та предмет спору, доводи сторін, суд першої інстанції не сприяв сторонам у з'ясуванні обставин справи та зробив передчасний висновок про термін дії договору, картки, а також про стан сплати відповідачкою платежів за договором.

Ця неповнота з'ясування обставин справи усунута в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем вбачається, що станом на 29 лютого 2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком складає 14 643 грн 74 коп. яка складається з наступного: 5 262 грн 83 коп. заборгованість за кредитом; 7 054 грн 96 коп. заборгованість за процентами; 1 153 грн 44 коп. заборгованість з комісії, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 673 грн 51 коп. штраф (процентна складова).

Указана заборгованість відповідає умовам договору, її наявність та обсяг є доведеними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2893 грн 80 коп., з яких 1378 грн - за подання позову та 1515 грн. 80 коп. - за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 травня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 липня 2009 року у сумі 14 643 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок три) гривні 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) гривні 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М. В. Савчук

ОСОБА_4