У х в а л а

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до державного нотаріального архіву Вінницької області, реєстраційної служби Томашпільського РУЮ Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання дублікату договору дарування житлового будинку недійсним, скасування державної реєстрації договору дарування та поновлення державної реєстрації договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним дублікат договору дарування житлового будинку укладеного 1 квітня 1976 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, виданий 7 червня 2011 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Вінницької області. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 1 квітня 1976 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори. Скасовано державну реєстрацію договору дарування житлового будинку, укладеного 1 квітня 1976 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Поновлено державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог з передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 5, 256, 257, 261 ЦК України, пунктів 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статей 71, 76, 80 ЦК УРСР, статей 10, 57, 60, 212, 213, 303 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_5 посилається на постанову Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року (6-30143св13), 17 червня 2015 року (6-12198св15), 16 вересня 2015 року (6-13341св15), 16 вересня 2015 року (6-12215св15), 23 вересня 2015 року (6-13819св15), 23 вересня 2015 року (6-3679св15), 23 вересня 2015 року (6-11505св15), 25 листопада 2015 року (6-23063ск15), 9 грудня 2015 року (6-26820ск15), 9 грудня 2015 року (6-21195ск15), 16 грудня 2015 року (6-28897ск15).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог з огляду на те, що договір дарування житлового будинку є недійсним, оскільки позивач не підписував його, що підтверджується висновком експертизи. Та незастосування судом першої інстанції норм ЦК УРСР не призвело до неправильного вирішення спору, а тому відповідно до вимог частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Висновок суду, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року.

Разом з тим, надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року №6-30143св13 (позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя), 17 червня 2015 року №6-12198св15 (позовні вимоги про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності), 16 вересня 2015 року №6-13341св15 (позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку), 16 вересня 2015 року №6-12215св15 (позовні вимоги про визнання права власності на майновий пай та зобов'язати вчинити певні дії), 23 вересня 2015 року №6-13819св15 (позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором), 23 вересня 2015 року №6-3679св15 (позовні вимоги про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло), 16 грудня 2015 року №6-28897ск15 (позовні вимоги про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини) не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки вони прийняті у справах зміст, підстави позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини, в яких відмінні від справи, рішення в якій переглядається.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року (6-11505св15), 25 листопада 2015 року (6-23063ск15), 9 грудня 2015 року (6-21195ск15), 9 грудня 2015 року (6-26820ск15) не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, данні рішення суду касаційної інстанції не є судовими рішеннями на які слід посилатись на підтвердження підстави для подання заяви, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до державного нотаріального архіву Вінницької області, реєстраційної служби Томашпільського РУЮ Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання дублікату договору дарування житлового будинку недійсним, скасування державної реєстрації договору дарування та поновлення державної реєстрації договору купівлі-продажу до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін