Справа № 263/6190/16-ц
Провадження №2/263/1661/2016
06 липня 2016 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої - судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Державна міграційна служба України Головного управління ДМС у Донецькій області, про надання дозволу на виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу другого з батьків,
19.05.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 11.04.2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Дитина залишилася проживати з нею. Відповідач з того часу з сином не спілкується, жодних стосунків з ним не підтримує, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає. Вона має бажання періодично виїжджати з дитиною за кордон та на територію тимчасово не підконтрольну владі України. Так, враховуючи не стабільну суспільно-політичну ситуацію на Сході України, вона має намір виїхати разом із сином на лікування за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а потім за межі України, до стабілізації політичної ситуації у країні. Теперішнє місце знаходження та проживання відповідача їй не відоме, тому вона позбавлена можливості отримати нотаріально завірену згоду батька на тимчасовий виїзд сина за кордон та в район проведення АТО. Таке небажання відповідача цікавитися життям сина обмежує законні права та інтереси дитини, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд надати дозвіл її неповнолітньому сину на виїзд за межі України, у будь-яку країну світу, до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, дозволити оформлення проїзного документу дитини, для виїзду за межі України без згоди батька, дозволити неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїзди на територію тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення у межах Донецької області (зону проведення антитерористичної операції - АТО), у її супроводі, без надання згоди та супроводу батька ОСОБА_2.
Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 у газеті «Урядовий кур'єр» № 110 від 11.06.2016 року. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надав.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Представник третьої особи - Державної міграційної служби України ГУ ДМС у Донецькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.04.2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 172361 від 11.04.2009 року /а.с. 8/.
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 308146 від 30.10.2009 року, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 9/.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.11.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано /а.с. 16/. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою.

Також судом встановлено, що позивачка і її неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у Донецькій області в м. Макіївці, а на теперішній час перемістилися з тимчасово окупованої території та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 29.09.2015 року /а.с. 11/.

З характеристики від 07.04.2016 року, наданої КЗ Ясла-садок № 135 «Краплинка», вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув з зони АТО та на даний час відвідує вищевказаний дошкільний навчальний заклад, вихованням дитини займається мати дитини, за весь час відвідування дитячого садку батько жодного разу не зявлявся /а.с. 17/.

За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21 січня 1994 року, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду у п. 3 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Враховуючи, що позивачка, заявляючи вимоги про надання дозволу її неповнолітньому сину на виїзд за межі України у будь-яку країну світу, не зазначає про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду, суд позбавлений можливості оцінити доцільність, необхідність та корисність такого виїзду з урахуванням прав та законних інтересів дитини, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Розглядаючи вимоги про надання дозволу позивачці без згоди відповідача оформити документи на тимчасові багаторазові виїзди неповнолітньої дитини за межі України, суд враховує положення статті 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», відповідно до якої за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З даної норми закону прямо вбачається, що у разі надання судом дозволу на виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу другого з батьків, уповноважені органи зобовязані оформити документи на виїзд неповнолітньої дитини за кордон на підставі цього рішення, без додаткового дозволу суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Згідно пункту 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12.06.2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57.

Вирішуючи питання щодо надання неповнолітній дитині позивачки -остенку М.В., ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу на виїзди на територію тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення у межах Донецької області (зону проведення антитерористичної операції - АТО), у супроводі матері, без надання згоди та супроводу батька ОСОБА_2, суд враховує те, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, знаходиться житло позивачки, їх родичі і вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними.

За таких обставин, суд вважає за можливе дозволити неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, багаторазові тимчасові виїзди (вїзди) на території тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення у межах Донецької області (зону проведення антитерористичної операції - АТО), без надання згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, для відвідування дому та близьких родичів строком до 06 липня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), ст. 313 ЦК України, ст. 7, 141, 157 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст. ст. 10, 11, 31, 60, 88, 174, 209-210, 212-213, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Державна міграційна служба України Головного управління ДМС у Донецькій області, про надання дозволу на виїзд дітей за межі території України без згоди та супроводу другого з батьків задовольнити частково.

Дозволити неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, багаторазові тимчасові виїзди (вїзди) на території тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення у межах Донецької області (зону проведення антитерористичної операції - АТО), без надання згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, строком до 06.07.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.Г.Шатілова