Справа № 209/3454/13-ц
Провадження № 2/209/212/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Мельник А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Християнська Фортеця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позички та сплату відсотків за прострочення грошового зобовязання, -

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «Християнська Фортеця» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» основну суму боргу за кредитним договором № 3088/2006-к від 18.07.2006 року у розмірі 795,36 грн.; несплачені проценти за користування кредитом у розмірі 11870,88 грн.; судовий збір у розмірі 229,40 грн.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 18.07.2006 р. ОСОБА_2 звернувся до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» з проханням про прийняття його до членів кредитної спілки та надання кредиту. Правління Спілки прийняло рішення про прийняття до членів спілки ОСОБА_2 та про надання йому кредит у розмірі 3200,00 грн. на споживчі потреби, на дванадцять календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 26,4 % річних (2,2 % на місяць), що було скріплене Кредитним договором № 3088/2006-К від 18.07.2006р. За умовами кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно сплачувати платіж та проценти у розмірі 337,06 грн. за користування кредитом. Але боржник несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Також 18.07.2006 р. з ОСОБА_3 був підписаний Договір поруки №3088-П, за яким поручитель зобовязався нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат по Кредитному договору № 3088/2006-К від 18.07.2006р. Боржнику та поручителю неодноразово надсилалися листи, за місцем мешкання, та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи не отримали та дій, які б свідчили про бажання відповідачів виплатити борг у добровільному порядку не побачили. Крім того, на боржника 24 січня 2008 р. було видано Судовий наказ №2-Н-84/2008 про стягнення боргу у розмірі 2456,53 грн., який він скасував, про що їм повідомила державний виконавець Дніпровської виконавчої служби ОСОБА_4, 28 грудня 2010 року. За умовами п.3.4 кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту, боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 62,9 % річних, та нараховується з дня виникнення простроченості по платежу за кожен день. Станом на 26.06.2013р. основна сума боргу складає 795,36 грн. Процент за користування кредитом, з урахуванням підвищений відсотку за несвоєчасне повернення суми наданого кредиту складає 11870,88 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.11.2013 року позовні вимоги КС «Християнська Фортеця» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.12.2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на недійсність кредитного договору та договору поруки, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Християнська Фортеця» у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надав до суду письмові заперечення проти позову про стягнення заборгованості, в яких вказував, що в договорі поруки від 18.07.2006 року не встановлено строку, після якого порука припиняється. В договорі поруки зазначено, що даний договір набирає силу з моменту підписання і припиняється виконанням умов Кредитного договору № 3088/2006-К від 18.07.2006 року. Згідно умов кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту 18.07.2007 р. За таких обставин право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобовязання щодо повернення кредиту виникло у позивача з 19 липня 2007 року від дня настання строку виконання основного зобовязання у повному обсязі, та діяло протягом наступних шести місяців. Також вважає, що в 6-місячний термін з дати настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором позивач не скористався своїм правом предявлення до нього як поручителя вимоги про погашення боргу, оскільки в зазначений період позивачем не було надіслано/вручено йому жодної вимоги, надана ним порука припинилась з 19.01.2008 р. Крім того зазначив, що позивач втратив право вимоги до відповідача-1 за кредитним договором із спливом строку давності. Як свідчать матеріали справи, перебіг строку позовної давності предявлення позивачем вимог за кредитним договором розпочався з дня, наступного за днем остаточного погашення кредиту в повному обсязі, тобто з 19.01.2007 р. Цивільний позов подано позивачем до суду лише 15.07.2013 року, тобто через 6 років з дати прострочення зобовязання за кредитним договором. Вважає, що позивачем не наведено жодних доказів вчинення дій, вказаних в ст.. 264 ЦК України, що переривали строки позовної давності. Отримання позивачем судового наказу № 2н-84 від 24.01.2008 року не може вважатись обставиною, що в розумінні ч.2 ст. 264 ЦК України перериває позовну давність, оскільки за приписами даної норми закону законодавець не ототожнює предявлення позову із поданням заяви про видачу судового наказу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього у звязку із припиненням поруки та до відповідача ОСОБА_2 у звязку зі спливом строку позовної давності.

Вислухавши представника позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2006 року між Кредитною спілкою "Християнська Фортеця" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3088/2006-К, відповідно до якого позичальник (ОСОБА_2О.) отримав кредит у розмірі 3200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 26,4 % річних (2,2 % на місяць), та остаточним погашенням боргу та процентів не пізніше 18.07.2007 року, що підтверджується кредитним договором № 3088/2006-К від 18.07.2006 р. (а.с.4).

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався погашати отриманий кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка погашення.

Згідно п. 3.4 Кредитного договору, у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту відповідачу ОСОБА_2 нараховується підвищений процент, у розмірі 62,9 % річних. Процент нараховується з дня виникнення простроченої заборгованості.

Термін дії Угоди встановлюється з дня його укладання і діє до повного виконання зобовязань сторонами за цим Договором (п. 4 Кредитного договору).

Факт отримання готівки ОСОБА_2 підтверджується видатковим касовим ордером №1593 від 18.07.2006 року, що не оспорювалося відповідачем ОСОБА_2 (а.с.128).

В якості забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором, 18.07.2006 року між КС "Християнська Фортеця" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 3088-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед позивачем відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 3088/2006-К від 18.07.2006 р., що підтверджується договором поруки № 3088-П від 18.07.2006 року (а.с.6).

В договорі поруки № 3088-П від 18.07.2006 р. зазначено, що даний договір набирає сили з моменту підписання і припиняється після виконання умов Кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж для погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 було здійснено 25.07.2007 року, в сумі 1248,60 грн. на погашення кредиту та 539,40 грн. на погашення відсотків, що підтверджується видатковими касовими ордерами № 13577, 13578 (а.с.152).

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання кредитних зобовязань відповідачем ОСОБА_2, позивач направляв письмові повідомлення до позичальника від 16.02.2007 р., від 10.10.2007 р. та поручителя від 20.10.2006 р., від 31.01.2007 р. № 18, від 16.02.2007 р., від 10.10.2007 р. про погашення заборгованості за кредитним договором у 3-денний строк з дня отримання повідомлення (а.с.131-137).

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2008 року позивач звертався до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська із заявою щодо видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2456,53 грн. Так, судовим наказом Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.01.2008 року № 2н-84 заяву КС «Християнська Фортеця» було задоволено та стягнуто із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2456,53 грн., судового збору 25,50 грн., витрат на ІТЗ 15,00 грн.

На підставі цього судового наказу державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.06.2008 року. Однак, 28.09.2009 року на адресу державного виконавця надійшла ухвала від 11.09.2009 року видана Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про скасування судового наказу щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь КС «Християнська Фортеця». Того ж дня державним виконавцем на підставі п.4 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копія якої разом з виконавчим документом направлено до Заводського суду та сторонам, що підтверджується листом Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 28.12.2010 р. № 04/486/10270 (а.с.8).

Станом на 26 червня 2013 року основна сума боргу складає 795,36 грн. Відсоток за користування кредитними коштами з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 11870,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 21-22).

В контексті викладених відносин, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

За змістом ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки у договорі поруки строк не встановлено і строк виконання основного зобовязання за кредитним договором від 18.07.2006 року настав 18.07.2007 року, а позивач подав позов до суду більше ніж через 5 років, то порука ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України безумовно припинилася.

Вирішуючи заявлену відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяву про застосування до вимог позивача позовної давності суд виходить з наступного.

Згідно статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам почав перебіг з 26 липня 2007 р. (з дати здійснення останнього погашення боргу за кредитним договором), але переривався поданням 24.01.2008 року позивачем заяви до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, який ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.09.2009 року було скасовано за заявою ОСОБА_2

Доводи відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що отримання позивачем судового наказу № 2н-84 від 24.01.2008 року не може вважатись обставиною, що в розумінні ч.2 ст. 264 ЦК України перериває позовну давність, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач звернувся 15.07.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, при цьому поважних причин пропуску цього строку позивач не навів і питання про його поновлення перед судом не ставив. До тверджень представника позивача про те, що про скасування ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.09.2009 року судового наказу від 24.01.2008 року у справі № 2н-84 позивачу стало відомо тільки 28 грудня 2010 року із листа Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 28.12.2010 р. № 04/486/10270, суд ставиться критично за таких підстав. Так, в зазначеному листі Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 28.12.2010 р. № 04/486/10270 зазначено, що 28.09.2009 року державним виконавцем на підставі п.4 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.01.2008 року № 2н-84, у зв'язку із його скасуванням ухвалою суду від 11.09.2009 р., копія постанови разом з виконавчим документом (судовим наказом) була направлена до Заводського суду та сторонам, у тому числі позивачу як стягувачу по виконавчому провадженню. Зазначених обставин представником позивача під час судового розгляду не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає, що в позові слід відмовити у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Християнська Фортеця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позички та сплату відсотків за прострочення грошового зобовязання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя Т.О. Решетник