Справа № 473/2815/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"21" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 міської ради Миколаївської області про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0733 га, яка розташована на території ОСОБА_5 міської ради та надана для обслуговування житлового будинку № 14 по вул. Блюхера в м. Вознесенську Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.03.1995 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу 2/3 часток житлового будинку № 14 по вул. Блюхера м. Вознесенську Миколаївської області, який був посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Проте земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний будинок, до цього часу зареєстрована на праві спільної сумісної власності за попереднім власником 2/3 часток будинку ОСОБА_4 та власником 1/3 частки обумовленого будинку ОСОБА_3

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені або яка необхідна для обслуговування цих об'єктів та яка належить відчужувачу майна, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 27.09.2016 року проведено заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 міську раду Миколаївської області на належного ОСОБА_3

Ухвалою суду від 20.10.2016 року до участі в справі в якості відповідача залучено ОСОБА_4

В подальшому позивачем було подану позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої позивач просив встановити факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документа на вищевказану земельну ділянку, який містить помилку в написанні її по батькові, а також визнати за собою право власності на 2/3 частки земельної ділянки.

В судовому засіданні, проведеному за відсутності позивача, його представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

У випадку наявності спору про право питання щодо встановлення таких фактів вирішується в позовному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.1995 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу 2/3 часток житлового будинку № 14 по вул. Джерельній (до зміни найменування Баумана) в м. Вознесенську Миколаївської області. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0733 га, що була надана для його обслуговування, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради від 16.08.1994 року за № 146, ОСОБА_5 міською радою Миколаївської області 22.09.1994 року.

Проте, даний правовстановлюючий документ на земельну ділянку містить помилку в написанні по батькові співвласника майна ОСОБА_4, а саме: вказано «Метрофанівна», що не відповідає дійсності.

Між тим, об'єктивна можливість приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону відсутня.

В той же час факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документа знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно до наявних у справі письмових доказів в їх сукупності.

Розумних сумнівів щодо достовірності даних обставин у суду немає.

Оскільки, встановлення факту належності правовстановлюючого документа породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення майнових прав у позивача, а саме виникнення права власності на частку земельної ділянки, призначенням якої є обслуговування частки житлового будинку, власником якого є позивач, суд приходить до висновку, що позивач має юридичну зацікавленість у встановлені факту належності державного акта ОСОБА_4 та дана вимога ініційована позивачем у суді правомірно.

Що стосується вимог позивача про визнання його власником спірної частки земельної ділянки, то суд виходить з наступного.

Так, як зазначалося вище, позивач ОСОБА_2 набув у передбаченому законом порядку право власності на 2/3 частки житлового будинку № 14 по вул. Джерельній в м. Вознесенську Миколаївської області.

Разом з тим, як слідує з повідомлення Управління Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі Миколаївської області за № 29-14.02-0.5- 1165/2-16 від 06.10.2016 року, витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на вищевказану земельну ділянку залишилося оформленим за ОСОБА_4, ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч. 1,2ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у ч.1ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами ч. 2 ст. 6, ч.1 ст. 22. ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно п. п. ґ п. 18Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований.

Разом з тим, згідно ст. 42 ЗК України 1990 року, ст. 89 чинного ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Положення ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 вищевказаної Постанови вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, положення ст. 30 ЗК України, які в імперативній формі передбачали автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, а його право, відповідно до ст. 16 ЦК України,ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22.09.1994 року ОСОБА_5 міською радою Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 3393.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0733 га наданої для обслуговування житлового будинку № 14 по вул. Джерельній в м. Вознесенську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через ОСОБА_5 міськрайонний Миколаївської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан