У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах виконавчого комітету Маріупольської міської ради, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до виконкому Маріупольської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-плюс», орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання права користування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання за нею та її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що з 14 вересня 2002 року вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_6. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Після реєстрації шлюбу вони періодично стали проживати у квартирі її матері -

ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, та у спірній квартирі, де був зареєстрований її чоловік. Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації м. Маріуполя від 26 січня 2005 року за № 15/3 її чоловіка -

ОСОБА_6 визнано наймачем двокімнатної квартири № 87 житловою площею 27,2 кв. м в будинку АДРЕСА_3. З того часу вони всією сім'єю стали постійно проживати у вищевказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 внаслідок вогнепального поранення у серце помер. Просить визнати за нею та її дітьми право користування вищевказаною квартирою, оскільки вони вселилися у квартиру за згодою наймача, як члени його сім'ї.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування двокімнатною квартирою № 87 житловою площею 27,2 кв. м, загальною площею 45,0 кв. м, в будинку АДРЕСА_3.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, який діє в інтересах виконавчого комітету Маріупольської міської ради, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ст. 65 ЖК Української РСР та виходив із того, що оскільки позивач з дітьми вселилась у спірну квартиру зі згоди наймача, з 2005 року разом з дітьми проживає і користується квартирою як член сім'ї наймача, бере участь у витратах пов'язаних з оплатою комунальних послуг та інших зобов'язань, що випливають із договору найму, то вона та її малолітні діти набули право користування спірним жилим приміщенням.

Визнаючи за позивачем та її малолітніми дітьми право користування спірним жилим приміщенням, відповідно до ст. ст. 212-214 ЦПК України, суди першої та апеляційної інстанцій вірно виходили із доведеності позивачем обставин, на які вона посилалась на обґрунтування своїх вимог, зокрема із доведеності факту її вселення з дітьми у спірну квартиру в установленому законом порядку. Крім того, іншого житла вони фактично не мають, оскільки квартира АДРЕСА_1, в якій вони зареєстровані, згідно договору купівлі-продажу від 9 березня 2000 року знаходиться у власності іншої особи. Крім того, суди обґрунтовано врахував інтереси малолітніх дітей, визнавши за ними право користування спірним жилим приміщенням.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до виконкому Маріупольської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-плюс», орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання права користування, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах виконавчого комітету Маріупольської міської ради, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна