Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Первомайськ

Справа :484/5500/15-ц

Номер провадження : 2/484/793/16

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі судді Фортуни Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Левицької І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайськ цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про визнання дійсною довіреності та визнання права власності на транспортний засіб,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про витребування майна з чужого незаконного володіння

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання дійсною довіреності та визнання права власності на транспортний засіб. Свої вимоги мотивує тим, що в липні 2015 року він придбав автомобіль марки «Opel» моделі «Astra F» 1993 року випуску державний номер 564 55 ВВ. Технічну документацію на вказаний автомобіль було оформлено на іншу особу, але він мав намір оформити її на своє імя. У вересні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1, який перебував у несправному стані. Під час усного спілкування із ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_2, було досягнуто згоди щодо обміну вищезазначеними автомобілями. З метою реалізації домовленостей ми мали зробити генеральні довіреності від імені власників транспортних засобів. ОСОБА_2Д було надано таку довіреність, зобовязання щодо надання довіреності на автомобіль марки «Opel» моделі «Astra F» ним не виконані, оскільки не було знайдено власника даного транспортного засобу, про що він повідомив ОСОБА_3 На вказане ОСОБА_3 зазначив, що довіреність йому не потрібна, натомість попросив доплатити 200 доларів США, що в еквіваленті становить 5 000,00 грн. 26.09.2015 р. перебуваючи на території гаражного кооперативу «Світанок» біля авторинку він передав ключі від свого автомобіля, технічну документацію та грошові кошти в сумі 5 000,00 грн., а ОСОБА_3 передав ключі від свого автомобіля, технічний паспорт та довіреність від власника автомобіля. Після отримання довіреності він доставив автомобіль до місця свого проживання і вважав його своєю власністю, робив ремонт даного автомобілю. Ураховуючи викладене, вважає, що він без порушень вимог чинного законодавства став володільцем автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1. 21.10.2015 р. він мав намір переоформити технічну документацію на своє імя та під час оформлення відповідних документів, дізнався, що довіреність від ОСОБА_2 серії НАО 929916 від 23.09.2015 р. нею анульовано. В даний час ОСОБА_2 відмовляється оформити угоду міни даного автомобіля. ОСОБА_1 зазначає, що анулювання довіреності позбавляє його права розпоряджання майном, тобто порушує його право власності визначене Конституцією України. Враховуючи вищезазначене, просить визнати дійсною довіреність серії НАО 929916 від 23.09.2015 р. та визнати право власності на транспортний засіб автомобіль «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивує тим, що вона володіє автомобілем «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1, а ОСОБА_1 має у користуванні автомобіль марки «Opel» моделі «Astra F» 1993 року випуску державний номер 564 55 ВВ. ОСОБА_1 висловив намір придбати автомобіль, який перебуває у її власності, та запропонував зробити договір міни вищезазначених транспортних засобів. Оскільки у ОСОБА_1 не було правовстановлюючих документів на автомобіль, на міну вона не погодилась, натомість надала довіреність на автомобіль, а ОСОБА_1 мав розрахуватись за отриманий транспортний засіб. Нібито під заставу ОСОБА_1 надав автомобіль марки «Opel» моделі «Astra F» 1993 року випуску державний номер 564 55 ВВ, який він хотів продати, але у нього не було відповідних документів. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_1 з вимогою повернути належний їй автомобіль та забрати свій, або розрахуватись за отриманий транспортний засіб. У звязку з чим вона вимушена була звернутись до нотаріальної контори та скасувати довіреність, яку нею було надано 23.09.2015 р., про що було повідомлено ОСОБА_1 Таким чином, вважає, що договору міні між нею та ОСОБА_1 не було, а ОСОБА_1 продовжує користуватись належним їй автомобілем незаконно. Ураховуючи вищевикладене, просить зобовязати ОСОБА_1 повернути належний їй автомобіль «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1, який він набув без достатньої правової підстави і утримує незаконно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги первісного позову підтримали, просили первісний позов задовольнити в повному обсязі; вимоги зустрічного позову не визнали, просили в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги первісного позову не визнали, просили в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, просили зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до листа № 0-17 від 05.02.2016 р. Територіального сервісного центру № 4842, регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб автомобіль «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ СХТ № 020020 видане 16.04.2015 р. у ВРЕВ м. Житомир.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 020020 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу автомобіля «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

ОСОБА_2 23.09.2015 р. надала довіреність, НАО 929916, згідно з якою вона уповноважувала ОСОБА_1 представляти її інтереси в органах Державтоінспекції, нотаріату, страхування, станціях технічного обслуговування, комісійних магазинах, авто гаражних кооперативах та будь-яких інших установах та підприємствах незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності з питань, повязаних з управлінням, експлуатацією та розпорядженням (продаж, здача в оренду, позичку) автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, кузов (шасі) WOLOTGF48X5281790, тип ТЗ загальний легковий хетчбек в, належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) СХТ 020020, виданого та зареєстрованого Центр ДАІ 1801 16.04.2015 р., реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. Зазначена довіреність видана строком на три роки, посвідчена приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 23.09.2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 5289, вчинена на бланку серії НАО № 929916.

Відповідно до заяви від 20.10.2015 р. ОСОБА_2 скасувала довіреність, видану на імя ОСОБА_1 з питань вчинення правочинів щодо користування та розпоряджання автомобілем марки «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначену заяву приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 зареєстровано в реєстрі за № 5821.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_7 ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням доставити автомобіль «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, оскільки останній був у технічно несправному стані. Даний транспортний засіб ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3; крім того, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти, суму яких точно він зазначити не може. Будь-яких письмових угод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у його присутності не укладали.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_3 він мав домовленість із ОСОБА_1 про купівлю автомобіля «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, який належить його матері ОСОБА_2 Під час розмови досягли згоди, що він передає ОСОБА_1 автомобіль «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, а ОСОБА_1 сплачує йому частину вартості автомобіля в сумі 200,00 доларів США, решту грошових коштів в сумі 3 800,00 доларів США. ОСОБА_1 мав сплатити пізніше. Грошові кошти в сумі 200,00 доларів США ОСОБА_1 передав йому особисто під час передачі автомобіля «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску. Поки не буде здійснено розрахунок в повному обсязі, вони домовились, що ОСОБА_1 передасть йому автомобіль «Opel» моделі «Astra F», 1993 року випуску. Зазначив, що автомобіль «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, був у технічно несправному стані, тому ОСОБА_1 транспортував його за допомогою евакуатора. Автомобіль «Opel» моделі «Astra F», 1993 року випуску, технічний стан якого не потребував використання спеціальної техніки для транспортування, він особисто доставив до м. Первомайськ Миколаївської області. Будь-яких письмових угод він з ОСОБА_1 не укладав.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_8 йому відомо про домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про обмін транспортними засобами: автомобіль «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, який був у користуванні ОСОБА_3, та автомобіль «Opel» моделі «Astra F», 1993 року випуску, який був у користуванні ОСОБА_1, за що ОСОБА_1 мав доплатити ОСОБА_3 200,00 доларів США. Зазначає, що у технічному паспорті на транспортний засіб «Opel» моделі «Astra F», 1993 року випуску, ОСОБА_1 не був зазначений як власник. Будь-яких письмових угод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у його присутності не укладали.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 ОСОБА_1 придбав транспортний засіб «Opel» моделі «Astra F», 1993 року випуску, за 1 500,00 доларів США, але письмово угоду з попереднім власником не укладали, оскільки був вихідний день. Приблизно через місяць ОСОБА_1 вирішив обміняти зазначений транспортний засіб. У звязку з чим ним був оглянутий автомобіль «Opel» моделі «Astra», 1999 року випуску, який був у користуванні ОСОБА_3 Через деякий час відбувся обмін автомобілями, під час якого ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 грошові кошти. Будь-яких письмових угод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у його присутності не укладали.

Крім того, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав суду такі докази: ОСОБА_4 № 011 від 07.11.2015 р., відповідно до якого замовник ОСОБА_1 прийняв виконані ФОП ОСОБА_10 роботи з ремонту автомобіля «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов WOLOTGF48X5281790, вартість яких становить 26 600,00 грн.; квитанцію для прибуткового касового ордеру № 112 від 07.11.2015 р. про сплату ОСОБА_1 26 000,00 грн.; рахунок фактуру № 011 від 30.10.2015 р. на суму 26 000,00 грн.

Факт перебування на час розгляду справи у позивача ОСОБА_1 автомобілю марки «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сторони у судовому засіданні не заперечували.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові ВСУ № 6-688 цс 15 від 16.12.2015 р.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно з п.21 зазначеної Постанови, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Пунктом 23 вищенаведеної Постанови зазначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, договір щодо відчуження спірного транспортного засобу сторонами не укладався, зазначений автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2, видача довіреності на право управління, експлуатації та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, отже, правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний транспортний засіб немає. Оскільки ОСОБА_2 скористалась своїм правом щодо скасування довіреності та скасувала довіреність видану на імя ОСОБА_1, правових підстав для визнання даної довіреності дійсною немає. Враховуючи зазначене, спірний транспортний засіб перебуває у ОСОБА_1 без достатніх на то правових підстав та підлягає поверненню власнику ОСОБА_2

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають в повному обсязі; вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_2 ставила вимогу про стягнення з ОСОБА_1 понесених нею витрат на правову допомогу, відповідно до ст. 84 ЦПК України.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки ОСОБА_2 не надала суду доказів щодо понесених нею витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Судові витрати щодо сплати судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 237, 244, 249, 328, 386, 387, 392, 626, 655 ЦК України, ст.ст. 15, 16, 60, 61, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання дійсною довіреність серії НАО 929916 від 23.09.2015 р. та визнання права власності на транспортний засіб автомобіль «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відмовити в повному обсязі;

зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування з його незаконного володіння та повернення належного їй автомобілю «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, задовольнити в повному обсязі;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 автомобіль «Opel» моделі «Astra» 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов WOLOTGF48X5281790, та передати його власнику ОСОБА_2;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 084,50 грн. (тисяча вісімдесят чотири грн. 50 коп.);

в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь понесені нею витрати на правову допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Ю. Фортуна