Справа № 694/704/16-ц
провадження 2/694/393/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.07.2016 року м. Звенигородка Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Гончаренко Т.В.,

за участю секретаря Блискавки А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и ла :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 100000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 червня 2013 року відповідач позичив у нього 100 000 гривень для власних потреб. Вони домовилися, що відповідач буде віддавати борг рівними частинами до повного погашення з кінцевим терміном до 1-го березня 2016 року. Позивач з відповідачем були в дружніх стосунках, а тому не виникало сумнів в тому, що борг відповідач поверне. Розписка написана власноручно відповідачем. Гроші були передані в той же день. Як на забезпечення позову відповідач у розписці написав, що у випадку неповернення грошей він передає позивачу у власність комплекс нежитлових приміщень, що розташовані в с. Корсунка Тальнівського району, які йому належать по праву приватної власності як фізичній особі. До розписки надав копії правовстановлюючих документів на ці приміщення. Станом на час складання позовної заяви борг по письмовій розписці, ОСОБА_2, не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача /15 січня 2016 року та 12 травня 2016року/ з нагадуванням про повернення боргу, коли позивачу стали необхідні кошти, але до цього часу гроші йому не повернені. Відповідач не заперечує, що винен кошти, але відговорюється, що в даний час у нього такої суми немає та просить відстрочити термін погашення боргу. В позивача склались тяжкі сімейні обставини і йому вкрай потрібні гроші. Оскільки відповідач не бажає повернути борг добровільно, термін повернення боргу минув, позивач змушений звернутись з позовом до суду про примусове стягнення боргу.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити в частині стягнення боргу, а в частині стягнення з відповідача судових витрат просить не задовольняти, так як відповідачем ОСОБА_2 відшкодовано судові витрати в повному обсязі, розгляд справи просив проводити у його відсутність.

До судового засідання відповідач ОСОБА_2 надав заяву про визнання позовних вимог в частині стягнення боргу на суму 100000 грн., а в частині стягнення судових витрат просить не розглядати, у звязку зі сплатою ним позивачу судових витрат в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 12.06.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 1000000 грн. Без встановлених відсотків за користування з кінцевим терміном розрахунку 01 березня 2016 року.

ОСОБА_1 двічі звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення коштів за договорами позики в сумі 100000 грн., однак відповіді не отримав та звернувся з позовом до суду.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 цього кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно статей 58,59 ЦПК докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 530 ЦПК України, якщо строк виконання обовязку визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Відповідно до ст..ст. 610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено договори позики на суму, що перевищує десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які згідно ст. 1047 ЦК України мають укладатися в письмовій формі, та оригінал розписки на час звернення до суду знаходяться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідач не повернув грошові кошти та сума боргу за цією розпискою підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. При цьому суд враховує, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 12.06.2013 року в сумі 100000 грн.

При винесенні даного рішення ст. 88 ЦК України не застосовується, так як відповідачем відшкодовано судові витрати в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1046, ч.2 ст. 1047, 1049, ЦК України та керуючись ст.ст. 10,11, 58, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду ОСОБА_3