Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Номер провадження 6/711/332/16

Справа № 711/9826/16-ц

17 листопада 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

Головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2010р. суд постановив ухвалу про застосування заходів забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони у видачі паспорта громадянина України та тимчасової заборони у праві виїзду за кордон відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконання відповідачами, як боржниками, своїх зобовязань за договором кредиту №6/1/280108 та поруки №6/1/280108/S-1 від 28.01.2008р. відповідно.

07.09.2010р. судом в заочному порядку ухвалено рішення, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «БМ Банк» стягнуто грошових коштів на загальну суму 8768,15грн.

До теперішнього часу рішення суду не виконано, а виконавчі провадження про примусове стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не закінчені.

15.11.2016р. до суду звернулась представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 з заявою, в якій просить скасувати застосовані судом ухвалою від 19.04.2010р. заходи забезпечення позову у вигляді встановлення тимчасової заборони у видачі паспорта громадянина України та тимчасової заборони у праві виїзду за кордон щодо ОСОБА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що їй не було відомо про наявність судового рішення, яким обмежено її право на свободу переміщення. Зазначила, що основним боржником перед ВАТ «БМ Банк» є її чоловік, який здійснює часткове погашення боргу за рішенням суду. На теперішній час в неї виникла необхідність виїхати до Ізраїлю для організації медичного обстеження та лікування її доньки, яка є інвалідом дитинства по органах слуху. Під час організаційних заходів та планування до перельоту вона дізналась про наявність заборони виїзду за кордон, а тому звернулась до суду. Просила задовольнити її заяву.

Представник відповідачки підтримала її позицію.

Представник ВАТ «БМ Банк» заперечив проти задоволення заяви. В обґрунтування заперечень зазначив, що примусове виконання рішення суду від 07.09.2010р. триває понад шість років. За цей час заборгованість відповідачів перед банком складає 8093грн, що свідчить про ухилення відповідачами від виконання судового рішення. Тож просив не скасовувати заходів забезпечення позову, оскільки потреба в їх застосуванні не відпала.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК вбачається, що метою застосування заходів забезпечення позову є усунення обставин, які можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК передбачені види забезпечення позову. Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Статтею 33 Конституції України гарантоване право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України від 21.01.1994р. №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі Закон №3857-XII) (в редакції станом на момент постановлення ухвали про забезпечення позову) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Постановляючи ухвалу від 19.04.2010р. суд виходив з того, що на той момент між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 існували неврегульовані кредитні зобов'язання. Тож задля забезпечення належного виконання таких зобовязань судом в якості заходів забезпечення позову до відповідачів, як боржників за кредитним зобовязанням, застосовано такий захід як тимчасова заборона в отриманні паспорту для виїзду за кордон та тимчасова заборона у виїзді за кордон. При цьому судом зазначено, що дані обмеження застосовуються до виконання боржниками зобовязань за договором кредиту №6/1/280108 та поруки №6/1/280108/S-1 від 28.01.2008р..

Як встановлено судом під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову до теперішнього часу боржники не виконали своїх зобовязань перед ВАТ «БМ Банк», не дивлячись на те що 07.09.2010р. судом ухвалено рішення, яким з них стягнуто на користь банку суму коштів в розмірі 8768,15грн. Враховуючи, що рішення суду до теперішнього часу не виконане, то підстави для застосування заходів забезпечення позову не відпали.

Разом з тим, Законами України від 10.12.2015р. №888-VIII та від 14.07.2016р. №1474-VIII внесені зміни до Закону №3857-XII, якими, зокрема, змінено редакцію статті 6 цього Закону. Станом на листопад 2016р. статтею 6 Закону №3857-XII передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 3) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 4) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 5) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Отже на теперішній час право громадянина України на вільний виїзд з України не може бути обмежено з підстав наявності неврегульованих договірних зобовязань.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Конституції, Україна є демократична, соціальна, правова держава, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 19 Конституції передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999р. №1-рп/99 зазначив, що за закріпленим у частині першій статті 58 Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням зазначеного, враховуючи що на теперішній час втратили чинності норми закону, на підставі яких судом обмежено право ОСОБА_1 на виїзд з України, то такі заходи забезпечення позову безумовно підлягають скасуванню.

Щодо зауважень представника позивача стосовно того, що ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконано зобовязань, встановлених рішенням суду від 07.09.2010р., відтак і не відпала необхідність у застосуванні до неї обмежувальних заходів, то суд зауважує наступне.

Аналіз змісту ст.6 Закону №3857-XII (в редакції, яка є чинною на теперішній момент) свідчить, що передбачена п.5 ч.1 ст.6 цього Закону підстава для обмеження права виїзду з України (ухилення від виконання зобовязань, покладених на особу судовим рішенням) застосовується в порядку, передбаченому ст.3771 ЦПК за поданням державного або приватного виконавця. При цьому обставини, які підлягають зясуванню під час розгляду такого питання, не збігаються з тими, які зясовувались судом під час вирішення питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову. Отже право ініціювання розгляду такого питання належить саме особі, яка здійснює примусове виконання судового рішення, і залежить від обставин виконавчого провадження.

Згідно ч.3 ст.154 ЦПК заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що на теперішній час втратив чинність закон, на підставі якого були застосовані до заявниці заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, то заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 8, 154, 208-210 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати, накладені ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2010р. по справі №2-1960/10, заходи забезпечення позову у вигляді тимчасової заборони у видачі паспорта громадянина України та тимчасової заборони у праві виїзду за кордон громадянки ОСОБА_1, 15.04.1970р.н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України НЕ 367567, виданий 28.07.2004р. Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4