Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Кузнєцова В.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк», публічного акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача фінансових послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Терра Банк», публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про захист прав споживача фінансових послуг й просила зобов'язати відповідача в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - усунути порушення банківського обліку вкладу позивача шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1 та зобов'язати внести в Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування вкладів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» запис щодо обліку суми вкладу станом на день запровадження тимчасової адміністрації за договором вкладу «Родинний» від 05 серпня 2014 року № ВДД-163660:840 - в загальному розмірі 3 600 доларів США та відсотків, нарахованих на вклад до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_4 остаточно просила визнати за нею право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за договором банківського вкладу в розмірі 3 600 доларів США та нарахованих відсотків, зобов'язати публічне акціонерне товариство «Терра Банк» усунути порушення банківського обліку за вкладом шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 200 доларів США за вказаним рахунком та зобов'язати внести її в перелік вкладників, які мають право на відшкодування вкладів, запис про суму вкладу позивача за договором вкладу «Родинний» в загальному розмірі 3 600 доларів США та нарахованих відсотків. При цьому виправив також помилку, допущену в реквізитах договору, правильно зазначив номер договору банківського вкладу № ВДР-163660:840.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право на відшкодування за договором банківського вкладу № ВДР-163660:840 від 05 серпня 2014 року суму банківського вкладу в розмірі 1 200 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені в справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Терра Банк» усунути порушення бухгалтерського обліку за вкладним рахунком № НОМЕР_1 на суму 1 200 доларів США скасувати іухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Статтею 1074 ЦК Українивстановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом установлено, що 05 серпня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Родинний» № ВДР-163660:840 в іноземній валюті на суму 200 доларів США, з правом поповнення на строк до 06 листопада 2014 року.

На виконання цього договору позивачу було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 на якій остання вносила грошові кошти, а саме 05 серпня 2014 року - 200 доларів США за квитанцією № 76061, 05 серпня 2014 року - 1 000 доларів США за квитанцією № 76067, 06 серпня 2014 року - 1 200 доларів США за квитанцією № 79378 та 07 серпня - 1 200 доларів США за квитанцією № 96834, а всього 3 600 доларів США, проте згідно виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 дані про внесення коштів 07 серпня 2014 року в сумі 1 200 доларів США за квитанцією № 96834 - відсутні.

Відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2014 року № 72 вирішено розпочати процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Терра Банк» з ринку та введення тимчасової адміністрації з 22 серпня 2014 року, яку в подальшому було продовжено до 22 грудня 2014 року.

Згідно постанови правління Національного Банку України від 23 грудня 2014 року № 831 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію публічного акціонерного товариства «Терра Банк».

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб обрано спосіб виведення неплатоспроможного публічного акціонерного товариства «Терра Банк» з ринку шляхом передачі зобов'язань банку у межах сум відшкодування перехідному банку - публічному акціонерному товариству «Кристалбанк», яке має в подальшому проводити відшкодування, в зв'язку з чим 22 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та публічним акціонерним товариством «Кристалбанк» було складено акт приймання передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку,зокрема й зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) «Родинний» № ВДР-163660:840 в іноземній валюті на суму 2 400 доларів США та 9,53 доларів США процентів, які були виплачені позивачу 13 лютого 2015 року. При цьому сума вкладу в розмірі 1 200 доларів США, якою було поповнено банківський вклад 07 серпня 2014 року за квитанцією № 96834 повернута позивачу не була.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з часткової доведеності позовних вимог в частині права позивача на відшкодування суми вкладу в розмірі 1 200 доларів США, правильно зазначивши про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.О.Кузнєцов

О.В.Попович