Справа № 461/1979/16 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/4271/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників Львівського національного університету імені Івана Франка - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка про стягнення недорахованої стипендії та зміну підстави її нарахування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджено обставини справи, а висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися положення визначені Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882, оскільки пізніше прийнятим Законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної Постанови, встановлено гарантований розмір стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Зазначає, що рішення суду ґрунтується на нормах Закону України «Про вищу освіту», який набрав чинності лише 06.09.2014 року через рік після її вступу в університет і не може застосовуватися до всього періоду навчання. Не погоджується із висновком суду про те, що в діях відповідача немає вини і заборгованість виникла не внаслідок його винних дій, оскільки для вирішення питань про призначення чи позбавлення академічної або соціальної стипендії навчальні заклади утворюють стипендіальні комісії і за поданням такої комісії керівник навчального закладу затверджує реєстр осіб, яким призначаються стипендії. Також вважає помилковим висновок суду про те, що до даних правовідносин не може застосовуватися практика Європейського суду з прав людини викладена у справі «Кечко проти України». Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представників Львівського національного університету імені Івана Франка - ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 станом на день звернення до суду згідно з довідкою від 25 лютого 2016 року за №3384, виданою Львівським національним університетом імені Ів.Франка, є студенткою третього курсу денної форми навчання напрямку «Психологія» філософського факультету, де навчається на бюджетній формі і, згідно довідок виданих відповідачем по справі за 2013 - 2016 роки, отримує стипендію на загальних підставах.

Відповідно до довідки виданої управлінням пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області від 17.03.2016 року № 3192/02-15/3 батько позивачки по справі - ОСОБА_9 перебуває на обліку в управлінні та одержує пенсію за віком, як працівник зайнятий на підземних роботах при стажі на підземних роботах 27 років 1 місяць і 10 днів. (а.с.6)

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 не зверталася до стипендіальної комісії Львівського національного університету імені Ів.Франка із заявою про надання їй стипендії передбаченої ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до кошторисів Львівського національного університету імені Ів.Франка за 2013 - 2016 роки та розрахунків до кошторисів, що затверджені Міністерством фінансів України, як головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової і бюджетної політики, не затверджувалися видатки з державного бюджету на оплату стипендії особам зазначеним у ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Наведене підтверджується і роз»ясненням Міністерства освіти і науки України від 21 жовтня 2014 року, 06.05.2016 року, направленим у відповідь на звернення відповідача по справі. (а.с.43,112)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог до Львівського національного університету імені Ів.Франка, оскільки право позивача відповідачем не порушувалось.

Висновки суду відповідають положенням закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно п. 1.1. Статуту Львівського національного університету імені Ів.Франка університет є державною установою, фінансується за кошти державного бюджету і підпорядкований центральному органу виконавчої влади у сфері освіти і науки України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного бюджету або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законом порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення та виплати встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.62 вказаного Закону).

Згідно з Порядком призначення та виплати стипендій, затвердженим постановою КМУ № 882 від 12 липня 2004 року, стипендії поділяються на академічні та соціальні. Академічні стипендії призначаються особам зазначеним у підпунктах 1-3 та 9 пункту 1 цього Порядку - за результатами навчання упрофесійно-технічних і вищих навчальних закладах та виявленою при цьому успішністю та зазначеним у підпунктах 4-8 на підставі наказу про зарахування до навчальних закладів та наукових установ, а соціальні - на підставі нормативно-правових актів на отримання державних пільг і гарантій для окремих категорій громадян (п.4).

Відповідно до пункту 6 цього Порядку соціальні стипендії призначаються: 1) студентам і курсантам вищого навчального закладу з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також студентам і курсантам вищого навчального закладу, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків; 2) студентам і курсантам вищого навчального закладу з числа осіб, яким згідно із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантуються пільги під час призначення стипендії; 3) студентам і курсантам вищого навчального закладу з малозабезпечених сімей (у разі отримання відповідної державної допомоги згідно із законодавством); 4) студентам, які є дітьми-інвалідами та інвалідами I-III групи; 5) студентам і курсантам вищого навчального закладу, які мають сім'ї з дітьми і в яких обоє з подружжя або одна мати (батько) навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання; 6) студентам, які навчаються за гірничими спеціальностями, батьки яких загинули або стали інвалідами внаслідок отриманнятравм на виробництві, професійного захворювання під час роботи на вугледобувних підприємствах .

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 на Міністерство фінансів України, Міністерство освіти і науки України та інші органи виконавчої влади, у підпорядкуванні яких є навчальні заклади та наукові установи покладено обовязок забезпечувати призначення і виплату стипендій.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про вищу освіту» державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З наведеного слідує, що законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на захист гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається.

Разом з тим, з досліджених доказів слідує, що пасивне заперечення наявності права має місце з боку держави внаслідок відсутності в державному бюджеті фінансування на проведення виплат соціальних стипендій, передбачених ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

На Міністерство фінансів України покладено обов'язки із забезпечення реалізації державної фінансової політики та здійснення керівництва розвитком державних фінансів. За цією провідною структурою у складі апарату державного управління Кабінету Міністрів України закріплено, зокрема вирішення таких основних завдань:

- забезпечення розробки та реалізації основних напрямів державної фінансової політики;

- складання і забезпечення виконання державного бюджету України;

- забезпечення концентрації фінансових ресурсів та їх використання у пріоритетних напрямах розвитку країни;

- надання державних гарантій щодо соціального захисту населення та створення і використання державних фінансових резервів.

Матеріалами справи стверджується, що Міністерство фінансів України не залучено до участі в розгляді справи.

А відтак, колегія суддів вважає, що за таких обставин суд першої інстанції не мав правових підстав вирішувати питання про стягнення заборгованості по виплаті стипендії з відповідача по справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися положення визначені Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882, оскільки пізніше прийнятим Законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної Постанови, встановлено гарантований розмір стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів, що рішення суду ґрунтується на нормах Закону України «Про вищу освіту», який набрав чинності лише 06.09.2014 року через рік після її вступу в університет і не може застосовуватися до всього періоду навчання, а також на помилковість висновку суду про те, що до даних правовідносин не може застосовуватися практика Європейського суду з прав людини викладена у справі «Кечко проти України» не може прийматись до уваги, так як спір стосується не безпосередньо права на соціальну стипендію, пов»язаного з відсутністю коштів в державному бюджеті, а складу осіб, які є учасниками даних правовідносин.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.