Справа № 148/1410/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Скавронській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору відділу Держземагенства у Тульчинському районі про скасування рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тульчинської міської ради, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору відділу Держземагенства у Тульчинському районі про скасування рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 309 від 18.10.1995, відповідачу ОСОБА_2, передано безкоштовно у приватну власність 450 кв.м. земельної ділянки для побудови та обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

В послідуючому, рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 163 від 13.06.1997, йому позивачу, надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_1, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2

Умовою надання вказаної земельної ділянки позивачу та іншим громадянам була домовленість про відмову гр. ОСОБА_2 від наданої йому земельної ділянки.

Після отримання вказаного рішення ним було побудовано гараж та отримано технічний паспорт в Тульчинському МБТІ.

Таким чином, в період з червня 1997 року, він є власником майна.

В квітні 2016 року, ним була подана технічна документація для реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак, в реєстрації відмовлено, так як нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить іншій особі.

В зв'язку з цим, він звернувся до Тульчинської міської ради і 26.04.2016, отримав копію рішення про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки, а також копію державного акту на право приватної власності на землю серії ВН 000297 від 10.02.1997, в якому зазначено, що ОСОБА_2, який мешкає АДРЕСА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0544 га в межах згідно плану, яка розташована на території Тульчинської міської ради для побудови та обслуговування житлового будинку.

За таких обставин, вважає, що ним пропущено строк звернення до суду з поважних причин, який підлягає поновленню, так як дізнався про наявність державного акту лише в квітні 2016 року.

Вказаний державний акт не відповідає рішенню виконавчого комітету міської ради, в зв'язку з тим, що в ньому зазначена інша площа, а ніж в рішенні виконкому. Зокрема в державному акті площа складає 0,0544 га, а в рішенні - 450 кв. м. Також в даному акті не зазначено, на підставі якого рішення його видано, та розташування даної земельної ділянки. Так, в рішенні виконкому зазначено, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1, а в державному акті вказана АДРЕСА_2.

Таким чином, при прийнятті рішення про безкоштовну передачу земельної ділянки гр. ОСОБА_2, виконавчим комітетом Тульчинської міської ради було допущено порушення вимог ст. ст. 9, 10, 17, 19 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990, на час вирішення питання щодо такої передачі земельної ділянки).

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Позивач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, про розгляд справи у його відсутність та задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача, Тульчинської міської ради, в судове засідання не з'явився, направивши клопотання, за підписом міського голови, про розгляд справи у відсутність представника та визнання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 309 від 18.10.1995, ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність 450 кв.м. земельної ділянки для побудови та обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1. (а.с. 10-11).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Тульчинською міською радою 10.02.1997 на підставі рішення Тульчинської міської ради, ОСОБА_2, який мешкає АДРЕСА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0544 га, в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для побудови та обслуговування житлового будинку. (а.с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 163 від 13.06.1997, ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_1 на земельній ділянці гр. ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За приписами ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 п.17 Закону Української РСР від 8.12.1990 «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», (який діяв на час прийняття рішення та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виключно на пленарних засідання Ради народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства.

З аналізу ст. 42 цього ж Закону, якою делеговані повноваження виконавчим комітетам міських рад, не передбачено вирішення питання виконавчим комітетом міської ради щодо надання у власність земельних ділянок.

Таким чином, при вирішенні питання щодо надання у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 виконавчий комітет Тульчинської міської ради діяв у спосіб, який не відповідав вимогам, чинного на час прийняття, законодавства.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 10 ч.1 п.1 ЗК України (в редакції від 18.12.1990, на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

За вимогами встановленими у вказаних правових нормах передбачалось, що відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність .

В порушення зазначених принципів, Тульчинською міською радою, вказані вимоги не виконано, рішення про передачу у власність земельної ділянки прийнято без проекту її відведення та без погодження з відповідними організаціями.

Вирішуючи вимоги позивача щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, судом враховано, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Судом встановлено неправомірність дій Тульчинської міської ради при прийнятті рішення про передачу земельної ділянки.

Крім того, в самому державному акті вказана земельна ділянка більшого розміру, ніж в рішенні виконкому, відсутні дата і реєстраційний номер рішення про передачу земельної ділянки, а також її місце розташування.

За приписами ст. 10 ч. 3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору позивачем, мають залишатись за стороною, в зв'язку із клопотанням щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 19 п.17 Закону Української РСР від 8.12.1990 «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» ст. ст. 10, 17, 19 ЗК України (в ред. 1990), ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 81, 88, 159, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору відділу Держземагенства у Тульчинському районі про скасування рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку задоволити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 309 від 18.10.1995 «Про безкоштовну передачу земельної ділянки площею 450 кв.м. гр. ОСОБА_2 для побудови та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1».

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Тульчинської міської, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 121 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: