Справа №469/313/16-ц 22.07.2016 22.07.2016
Справа № 469/313/16-ц
Провадження №22-ц/784/1808/16 Головуючий першої інстанції: Гапоненко Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого - Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2016 року у справі за позовом

ОСОБА_4

до

Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, Виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області , ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішень, як незаконних та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Коблівської сільської ради Миколаївської області Березанського району , Виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_5 про скасування рішень як незаконними та витребування нерухомого майна пансіоната «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовом представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2016 року заяву задоволено, накладено арешт на спірне нерухоме майно, як належне ОСОБА_5 та заборонено Виконавчому комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з розпорядження, відчуження земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (існуючий пансіонат АДРЕСА_1

За заявою позивача ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2016 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного ОСОБА_3 та надано уточнену позовну вимогу з зазначенням вимоги до ОСОБА_3 про витребування у нього, як із чужого незаконного володіння спірного нерухомого майна.

Того ж дня, а саме 5 квітня 2016 року представник позивача ОСОБА_2 подав нову заяву про забезпечення позову, де просив накласти арешт на спірне майно, яке належить ОСОБА_3

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2016 року позов забезпечено шляхом накладення арешту на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1 який належить на праві власності ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказану ухвалу судді від 5 квітня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що позов заявлено безпідставно, а вказана ухвала порушує його право власності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги , виходячи з наступного.

Так, в позовній заяві ОСОБА_4 зазначав про те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2010 року затверджено мирову угоду за якою ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 нерухоме майно , а саме спальний корпус АДРЕСА_1

Вже наступного дня 8 вересня 2010 року Виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області прийнято рішення № 85 про перейменування вказаного майна на спальний корпус АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_6 право власності на вказаний об'єкт нерухомості, змінивши його адресу на АДРЕСА_1

За нотаріально посвідченим договором від 1 серпня 2014 року ОСОБА_6 подарувала вказаний пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року вищенаведена ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2010 року про затвердження мирової угоди - скасована.

В зв'язку із скасуванням ухвали суду, яка стала підставою набуття права власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_6, як зазначав позивач, є незаконними і наступні рішення органів влади щодо прав власності ОСОБА_6 щодо цього майна, які він просив визнати незаконними та скасувати.

Крім того, на думку позивача підлягають скасуванню і рішення Коблівської влади за якими, внаслідок ухвали суду, були скасовані рішення щодо його прав власності на спірний об'єкт нерухомості та рішення які стосувались зміни реквізитів цього майна.

Крім цього в позові зазначено, про незаконність наступного рішення Коблівської сільської ради № 29 від 22 березня 2016 року про проведення конкурсу на проведення оцінки земельної ділянки на якій розташоване спірне нерухоме майно та надання дозволу на розробку експертної оцінки земельної ділянки, посилаючись на те, що земельна ділянка тісно пов'язана з нерухомим об'єктом на ній розташованим, а оскільки цей об'єкт є спірним, рішення стосовно земельної ділянки є передчасним, а тому незаконним.

Також, ОСОБА_4 посилається на незаконність відчуження спірного нерухомого майна ОСОБА_6 своїй дочці ОСОБА_5 за договором від 1 серпня 2014 року, оскільки таке відбулося без достатніх правових підстав, так як ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва про затвердження мирової угоди від 7 вересня 2010 року , на підставі якої виникло право власності у ОСОБА_6, була скасована в апеляційному порядку.

Вважаючи названі рішення владних органів протиправними, позивач просив визнавши їх такими - скасувати, та витребувати нерухоме майно з чужого незаконного володіння.

В подальшому ухвалою судді від 5 квітня 2016 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного- ОСОБА_3 та надано уточнену позовну заяву з вимогою до ОСОБА_3 про витребування у нього, як із чужого незаконного володіння спірного нерухомого майна, посилаючись на обставини викладені раніше, та на незаконне відчуження спірного майна ОСОБА_5 - ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 4 квітня 2016 року.

В заяві про забезпечення позову від 5 квітня 2016 року представник позивача вказує на необхідність вжиття заходів по забезпеченню позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення, в разі задоволення позову, через ймовірність подальшого продажу спірного майна.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 4 Постанови Пленума Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, необхідно з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності, слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням наведених вимог закону, суддя районного суду, постановляючи оскаржувану ухвалу, обґрунтовано виходила з того, що між сторонами виник реальний спір, і невжиття заходів забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, може утруднити виконання рішення в майбутньому в разі задоволення даного позову.

На час постановлення вказаної ухвали, право власності на арештоване спірне майно ОСОБА_3 підтверджено витягом з відповідного державного реєстру.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення його права власності внаслідок накладення арешту, не заслуговують на увагу.

Так, обмеження права власності у вигляді арешту нерухомого майна, які застосовані судом, виходячи із змісту спору , який виник між сторонами, де предметом спору є саме арештоване майно, тривалості цього спору, неодноразового його розгляду різними судовими установами - є виправданими та такими, що передбачені законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а тому вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Бондаренко

К.О.Буренкова

Т.В.Крамаренко