Справа № 524/2795/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука, Полтавської області в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду клопотання про слухання справи у її відсутності, заяву підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про день, часта місце слухання справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи мається нотаріально посвідчена.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до принципу № 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року (ООН), дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як встановлено у ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-111 від 26.04.2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Батько може бути позбавлений батьківських прав на підставі ухилення ним від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Пунктом 16 Постанови встановлюється, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. N 2342-1V "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача або за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання чи перебування чи постійним місцем роботи. За матеріалами виконавчого провадження відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: просп. 50-річчя Жовтня, буд. 45, кв. 103, м. Кременчук, Полтавська обл.

Судом достовірно встановлено, що 10 грудня 2011 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1), та відповідачем, ОСОБА_2, було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

05 березня 2014 року шлюб з ОСОБА_2 було розірвано на підставі заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в неї народився син - ОСОБА_3. Батьком дитини за правилами частини 2 статті 122 Сімейного кодексу України.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя (ч. 2 ст. 122 СК України).

Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.11.2014 року із ОСОБА_2 стягнуто на її користь на утримання сина 1/4 частину всіх видів його заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, та кошти на утримання матері в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином 3-річного віку.

На виконанні Автозаводського відділу Державної виконавчої служби перебувають 2 виконавчі провадження про стягнення з відповідача аліментів та коштів на утримання позивача як дружини до досягнення сином 3-річного віку (постанови про відкриття виконавчих проваджень від 13.01. 2015 року). За запитами державного виконавця до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України від 22.03.2015 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 1 1.04.2016 року, встановлена відсутність у боржника будь-яких видів доходу чи речових прав на нерухоме майно.

Згідно до довідки-розрахунку Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції, станом на 15.04.2016 року за виконавчим листом № 524/10462/14 від 25.11.2014 року, виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука, рішення суду у частині сплати на мою користь аліментів на утримання сина не виконувалось відповідачем у жодній частині, тобто у виконавчому провадженні наявна заборгованість з 13.11.2014 року до 15.04.2016 року (1 рік та 6 повних місяців) у розмірі 17779,60 грн. (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дев'ять гривень шістдесят копійок), чим порушено ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції, станом на 15.04.2016 року за виконавчим листом № 524/10462/14 від 25.11.2014 року, виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука, рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на утримання як дружини, заборгованість відповідача у даному провадженні складає 11956,89 грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість гривень вісімдесят дев'ять копійок) - 13.11.2014-15.04.2016 року, 1 рік і 6 місяців.

ОСОБА_1 є студентом-інтерном Вищого навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія''. У 2014 році вона завершила основний курс навчання на факультеті "Педіатрія" у даному закладі на договірній основі, про що видано довідку (копія додається). Таким чином, як основного, так і додаткового доходу від трудової діяльності я не маю та перебуваю на утриманні у своєї матері - ОСОБА_1. Позивач та син проживають разом фактично з 2014 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (акт про проживання від 04.04.2016 року, виданий ТОВ "Добробит"). Відповідач жодної участі у житті сина не приймає, ніколи його не відвідує та не приймає участі ні у його вихованні, ні у його фінансовому утриманні.

Дана обставина підтверджується актом про ухилення батька від виховання та утримання дитини від 07.04.2016 року, посвідченим підписами двох свідків за моїм фактичним місцем проживання: 1) ОСОБА_5 (АДРЕСА_2); та 2) ОСОБА_6 (АДРЕСА_3). З вказаним актом ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні сина жодним чином не приймає, починаючи з серпня 2014 року і по теперішній час.

У зв'язку з усім вищенаведеним, вважаю відповідача особою, яка не заслуговує на право бути батьком своєї дитини, так як доля сина йому байдужа, при цьому жодних причин, які б перешкоджали ОСОБА_2 бути поруч із сином або піклуватися та утримувати його га сьогодні не існує, враховуючи факт проживання відповідача та мене з сином в одному й тому ж населеному пункті - м. Кременчук.

Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 28 березня 2016 року (копія додається).Також, за даними згаданої заяви ОСОБА_2 просить проводити засідання комісії органу опіки та піклування та судові засідання з приводу позбавлення його батьківських прав без його присутності.

Всі перелічені фактори є відображенням ставлення ОСОБА_2 до сина - ОСОБА_3, адже відповідач не виконує належним чином своїх обов'язків як батько і ухиляється від їх виконання шляхом позбавлення дитини матеріальної підтримки та порушення своїх обов'язків щодо сплати аліментів за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.1 1.2014 року про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини. ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина, чим самостійно створив передумови для подання мною цієї позовної заяви з метою підтвердження ситуації щодо виховання сина, яка реально склалась.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 57-59, 208, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 19, 122, 150, 155, 157, 164, 165, 180 Сімейного Кодексу України, ЗУ «Про охорону дитинства» суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення суду було постановлено без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: