Справа № 147/1532/15-ц Провадження № 22-ц/772/3419/2016Головуючий в суді першої інстанції Костюк Г. М.
Категорія 48Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації у Вінницькій області про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації у Вінницькій області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в районний суд з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у них з відповідачем, із яким перебувала у фактичних шлюбних стосунках, народилась дочка ОСОБА_6. Відповідач забрав дочку і з вересня 2014 року по вересень 2015 року вона щомісячно приїздила до неї, однак відповідач забороняв їй спілкуватись з дочкою, хоча сам не займається її вихованням, дитина не відвідує дитячий дошкільний заклад.

Просила суд винести рішення яким встановити місце проживання неповнолітньої дочки біля неї.

В січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В обґрунтування вимог посилався, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у них з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дочка ОСОБА_6, яка з вересня 2014 року, за згодою матері, проживала разом з ним. Мати дитини ОСОБА_3 життям дитини не цікавилась, не провідувала її і не приїздила до дочки.

Після висновку органу опіки та піклування, який був на користь ОСОБА_3, остання забрала дочку, але її вихованням не займалась: дитина часто залишалась дома сама, мала неохайний вигляд тощо.

Просив суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_6 разом з ним, оскільки його умови проживання та ставлення до дитини кращі ніж в матері.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено, визначено місце проживання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком - ОСОБА_5

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат.

Не погодившись із даним рішенням позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 17 жовтня 2016 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким визначити місце проживання дочки разом з матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_6 тобто після подання апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_3, померла, що підтверджується актовим запис про смерть №19, вчиненим Тростяникською сільською радою Тростянецького району Вінницької області 25.10.2016 року.

Відповідач ОСОБА_5 в зв'язку з цим подав апеляційному суду заяву про закриття провадження в справі, яка не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Спір між сторонами виник щодо їх особистих немайнових прав і обов'язків як батьків щодо дитини, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1219 ЦПК України спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Зазначене відповідно до пункту 6 частини 1 статті 205, частини 1 статті 310 ЦПК України є підставою для закриття справи в суді першої інстанції, або скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 310 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалене законне і обґрунтоване рішення смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Отже за змістом цієї статті при перегляді в апеляційному порядку справи, в якій після ухвалення рішення померла сторона та правонаступництво при цьому не допускається, апеляційний суд повинен оцінити рішення суду першої інстанції з точки зору законності і обґрунтованості та в залежності від цього вирішити справу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 проти вимог апеляційної скарги заперечував, проси ть залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відповідно до статті 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 27.09.2011 року народилась дочка ОСОБА_7 (а.с.73).

Після припинення спільного проживання між батьками дитини склались неприязні, конфліктні відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям, так і обставини, що пов'язані із вихованням дитини, її місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Згідно довідок Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №795 від 03.11.2015 року та №521 від 29.03.2016 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. Згідно погосподарського обліку до складу двору входять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - голова двору, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 - брат (а.с.9, 128).

Відповідно до довідки №515 від 24.03.2016 року згідно погосподарського обліку Тростянчикської сільської ради до складу двору за адресою: АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_10 - голова двору, ОСОБА_11 - дружина, ОСОБА_5 - син (а.с.130).

Згідно актів обстеження житлово - побутових умов місця проживання як ОСОБА_3, так і ОСОБА_10 встановлено, що матеріально - побутові умови для виховання дочки ОСОБА_7 за місцем окремого проживання кожного із них задовільні (а.с.6,86, 85,129).

Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування Тростянецької РДА №01-31/4795 від 01.12.2015 року є доцільним повернення на постійне місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3, жительці с.Тростянчик (а.с.4,69).

06.04.2016 року органом опіки та піклування Тростянецької РДА дано висновок №01-31/1157 про необхідність направлення до Тростянецького районного суду висновку про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.125-126).

Відповідно до частин 6-9 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу в ч.2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно довідки характеристики №751 від 28.10.2015 року, виданої Тростянчикською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно. Громадський порядок не порушує. Компрометуючими матеріалами на дану особу сільська рада не володіє (а.с.7).

Згідно характеристики, виданої ТОВ "Солар Сталь конструкція" №18/11/15 від 18.11.2015 року ОСОБА_5 працював старшим в бригаді слюсарів - монтажників ТОВ "Солар Сталь конструкція". За період роботи на даному підприємстві характеризуються позитивно. Проявив себе, як грамотний та старанний фахівець. Серед особистих характеристик проявив ініціативність, працьовитість, вимогливий до себе та до інших. Доброзичливий, ввічливий (а.с.77).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 на лікуванні у лікаря - нарколога та під наглядом в психіатричному кабінеті Тростянецької ЦРЛ не знаходяться (а.с.8,131).

Таким чином, обидві сторони не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, не ведуть аморальний спосіб життя, що може зашкодити розвитку дитини. Протилежне суду не доведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60, ст. 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3 не надала суду належних доказів які б свідчили про наявність у неї самостійного доходу.

Натомість із матеріалів справи вбачається, що батько дитини має самостійний дохід, на даний час він офіційно працевлаштований, працює робітником на Філії "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" в с. Оляниця Тростянецького району.

Тому виходячи із найвищих інтересів дитини суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.