Справа № 755/9959/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клітченко Оксана Анатоліївна на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клітченко Оксани Анатоліївни по винесенню постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.05.2016 року (ВП 48097334) та скасувати вказану постанову.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2016 року поштою ним отримана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова винесена 10.05.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Клітченко Оксаною Анатоліївною.

Оскаржувана постанова винесена по виконавчому провадженню №48097334 яке було відкрито 14.07.2015 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця Федоріної A.M. В цій постанові також зазначається, що підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий лист №2-4180/2011 виданий 03.03.2012 року, документ набрав законної сили 15.12.2011 року. Тобто, в порушення вимог закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було відкрите після закінчення строків встановлених законом (1 рік). При таких умовах подальші будь-які дії державного виконавця, в т.ч. винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, являються неправомірними.

Крім того, оскаржувана постанова винесена 10.05.2016 року та в порушення вимог закону відправлена боржнику лише 08.06.2016 року та отримана 13.06.2016 року.

Також, в резолютивній частині постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження зазначено тільки арешт, стосовно заборони нічого не зазначено. Також всупереч встановленому порядку в постанові не зазначено у межах якої суми звернення стягнення накладається арешт. Тим паче, що банку здійснювалися неодноразово грошові перерахування.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у скарзі, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Клітченко О.А. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, дії якої оскаржуються.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-4180/2011, виданого 03 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості в розмірі 487746,08 гривень.

10 травня 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Клітченко О.А. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, сторона заявника посилалася на те, що державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, у зв`язку з чим, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є неправомірною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В той же час, станом на день розгляду справи, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48097334 від 14 липня 2015 року є чинною, боржником не оскаржена, у зв`язку з чим посилання заявника на неправомірність винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження після спливу строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення.

За вимог ч.ч. 1, 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною третьою та четвертою цієї ж статті визначено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та

органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, відсутність у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, посилання щодо суми в межах якої накладається арешт на майно, та оголошення заборони на відчуження такого майна, не є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно не є підставою для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Щодо посилань заявника на направлення копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 травня 2016 року на його адресу лише 08 червня 2016 року, то зазначені обставини також не є підставою для скасування постанови.

Згідно ч. 3 ст. 387 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 25, 27, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 210, 383-388 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клітченко Оксана Анатоліївна на дії державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: