АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4404/16 Головуючий 1 інст. Сватіков А.В.
Справа № 642/7687/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особ Укправління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права власності, зміну правовідносин власності, захист права власності та вселення до квартири, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2015р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила захистити порушене право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою №5 у будинку №252 по вулиці Котлова в місті Харкові шляхом надання їм ключів від вхідної двері цієї квартири або заміни замку на новий замок загального для власників користування, чим припинити дії, що порушують право власності позивача та їх дітей на дану квартиру; вселити її та дітей в квартиру АДРЕСА_1; змінити правовідносини власності між ОСОБА_3, ОСОБА_4Л, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 зі спільної сумісної власності на спільну часткову, визнавши за кожним право власності на 1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що спірна квартира під час шлюбу приватизована сторонами та є їх спільною сумісною власністю. Через неконтрольовану поведінку чоловіка та неможливість спільного проживання в січні 2014 року позивачка вимушена була разом з дітьми залишити квартиру АДРЕСА_2 та проживати у батьків. Станом на вересень 2015 року відповідач змінив замки у вхідній двері та перешкоджає іншим співвласникам володіти і користуватися квартирою, позивач з дітьми не має доступу до свого мешкання, в зв'язку з чим звернулася до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково постановлено зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою №5 у будинку №252 по вулиці Котлова в місті Харкові для ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом надання їм ключів від вхідної двері цієї квартири або заміни замку на новий замок загального для власників користування, чим припинити дії, що порушують право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на дану квартиру; вселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1; змінити правовідносини власності між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зі спільної сумісної власності на спільну часткову, визнавши за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на 1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1. Також рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 10736 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказував на його незаконність та необґрунтованість, адже, на його думку, позивачем не доведено фактів порушення її прав та прав їх малолітніх дітей, оскільки він жодних перешкод щодо користування спірною квартирою не чинив. Крім того, ОСОБА_3 посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та безпідставне стягнення з нього судових витрат у відповідному розмірі.

Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги, які повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким було надано належну оцінку судом першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на зазначене вище. Позивач та її представник апеляційну скаргу не визнали і просили її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 07.12.2002 року по 13.10.2015 року.

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №252027, видане Південноміською радою Харківського району Харківської області 25.07.2003 р. запис №31, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №018132, видане Південноміською радою Харківського району Харківської області 22.09.2005 р. запис №44. (а.с.8-9).

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 04.11.2009 року №491 ОСОБА_3, ОСОБА_4Л, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було передано у приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 04.11.2009 року №4-09-491 (а.с. 54-132)

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Враховуючи, що під час приватизації квартири АДРЕСА_1 не було визначено частки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то відповідна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 склалися неприязні відносини, їх шлюб розірвано в 2015 році, відповідач змінив вхідний замок, чим чинить перешкоди позивачу та дітям у користуванні їх власністю.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями звернень позивача до правоохоронних органів, відповідями останніх та матеріалом Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області №6139 (ЄО №1090 від 21.09.2015), зокрема змістом протоколу огляду місця події від 21.09.2015 року та іншими документами, чим також підтверджується наявність спору між сторонами щодо користування відповідною квартирою (а. с. 14, 137-148, 154-160, 190-201).

Крім того допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції як свідки, в порядку ст. 62 ЦПК України, ОСОБА_4 та її предстваник ОСОБА_7 підтвердили той факт, що відповідач самовільно змінив замки у вхідній двері спірної квартири та перешкоджає позивачу та її дітям володіти і користуватися квартирою, і позивачка з дітьми в теперішній час має бажання проживати у спірній квартирі, але не має доступу до квартири.

Наведеним вище спростовуються доводи ОСОБА_3 про відсутність спору між сторонами, та відсутність перешкод з його боку у користуванні позивачем та дітьми спірною квартирою.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 ЦК України)

Враховуючи, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2, а відсутність доступу до цього житла, через змінений вхідний замок, є порушенням реалізації їх права власності, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_3 усунути перешкоди у володінні та користуванні даною квартирою позивачами та їх вселення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема зміна правовідношення (п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

З огляду на викладене, звернення позивача з самостійною вимогою про зміну правовідносин власності між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 зі спільної сумісної власності на спільну часткову, без виділення частки у натурі, відповідає вимогам закону, а саме п. 6 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 319, 321, 372 ЦК України, ст. ст. 69-71 СК України.

При цьому відповідно до ст. 11 ЦПК України виключно позивачу належить право обрати спосіб захисту порушеного права.

З урахуванням встановлених судом обставин, визначення розміру часток сторін та припинення права спільної сумісної власності забезпечує та сприяє реалізації їх прав.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зміни правовідносини власності між сторонами зі спільної сумісної власності на спільну часткову, з визначенням за кожним право власності на 1/4 ідеальну частку спірної квартири, також є законними та обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовуОСОБА_4.

Щодо незгоди відповідача з сумою стягнутих з нього судових витрат, то доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються.

Так, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розподіл судових витрат в справі визначається у відповідності з положеннямст. 88 ЦПК України.

Судом першої інстанції визначено розмір витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, що підлягають стягненню з відповідача з урахуванням ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», виходячі із розрахунку 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача вказані витрати на правову допомогу у розмірі 10005,20 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 730,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2