Справа № 404/5449/15-ц
Номер провадження 2/404/231/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого - судді Галагана О.В.,

при секретарі - Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Банк Камбіо» про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила:

- зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй суму грошових коштів у розмірі 200000 грн.

На обґрунтування вимоги зазначено, що ПАТ «Банк Камбіо» помилково перерахував відповідачу кошти з її рахунку. 22.05.2015 року ОСОБА_1 направила вимогу до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, яка нею була проігнорована. Вважає, що виниклі правовідносини врегульовані ст.ст. 387,1212,1213 ЦК України.

26.05.2016 року ухвалою суду прийнято до розгляду додаткові позовні вимоги, згідно до яких позивачка вказала, що зменшує позовні вимоги, остаточно просила :

- стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 4816 грн. 44 коп. та 14860 грн. інфляційних витрат за період прострочення виконання зобов'язання;

- у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішити питання про повернення позивачу суми переплаченого судового збору та розподілити судові витрати;

- заяву про відмову від позову від 31.03.2016року підписану ОСОБА_1 залишити без розгляду(а.с. 190-191).

На обґрунтування заяви «Про зменшення позовних вимог», зазначено, що відповідач під час розгляду даної справи повернула позивачу у квітні 2016 року кошти у розмірі 200000 грн.

У зв'язку з цим у ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відсутні претензії і вона вважає за необхідне зменшити позовні вимоги на 180323,56грн. (200000 - 14860 - 4816,44).

Таке зменшення обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право стягнути з відповідача 3 % річних та індекс інфляції, оскільки вимогу про повернення коштів до 08.06.2015року було направлено 22.05.2015 року, а кошти було повернуто лише на початку квітня 2016 року. Тому, з 09.06.2015 року по 01.04.2016 року виникає 296 днів прострочення зобов'язань відповідача перед позивачем, що за наведеним у заяві «Про зменшення позовних вимог» розрахунком загалом становить 19676,44 грн. (14860 + 4816,44).

В судовому засіданні позивач та її представники позов з урахуванням його уточнень підтримали в повному обсязі. Зазначали, що у зв'язку із поверненням відповідачем позивачу 200000 грн. не будуть подавати заяву про закриття провадження у справі або залишення без розгляду в цій частині позовних вимог, оскільки вважають, що у позивача виникло право в отриманні сатисфакції визначеної частиною 2 ст. 625 ЦК України за період, в який відповідач незаконно користувалась грошима позивача. Тому вважають, що розрахований ними розмір 3% річних та індексу інфляції є не додатковими вимогами, що збільшує розмір первинно поданої вимоги, а навпаки, оскільки наразі підтримується сума у 19676,44 грн. є зменшенням позовних вимог, як то зазначено і обґрунтовано у заяві «Про зменшення позовних вимог». З цих же підстав вважають, що підлягає поверненню переплачена сума судового збору.

В судовому засіданні позивач та її представники обґрунтовуючи первинно заявлену вимогу, змінили підстави позову, зазначаючи, що перерахування коштів з її рахунку відбулося не в результаті помилки ПАТ «Банк Камбіо», а із-за протиправних дій директора його відділення ОСОБА_3

Так, позивач була клієнтом Відділення «Донецької дирекції ПАТ «Банк Камбіо»», директором якого була ОСОБА_3, мала біля 6 рахунків.

20.08.2014 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_3 довіреність на розпорядження її рахунком. Довіреність була видана з метою списання коштів з рахунку позивача для покупки належного банку нерухомого майна, розташованого на азовському узбережжі. При цьому на порушення пп. 4.1.2 Договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_1 мультивалютного від 16.07.2012року довіреність не була посвідчена нотаріально.

Як приклад наявності у позивача значних заощаджень, що зберігались на рахунках третьої особи може слугувати те, що 20.08.2014 року позивачем було придбано у ПАТ «Банк Камбіо» квартиру у м. Києві шляхом перерахування з банківського рахунку НОМЕР_2 кошти в сумі 2 205 700 грн. (а.с. 1116-117, 118-121).

11.09.2014року відбулось списання з рахунку позивача 200000 грн. без її відома. ОСОБА_1 вважає, що такі дії вчинила ОСОБА_3 перерахувавши ці кошти на рахунок відповідача. Таких списань було декілька, кошти перераховувались на рахунки різних осіб. Підпис в платіжному дорученні № 26 від 11.09.2014 року на перерахунок 200000 грн. схожий на її, проте їй не може належати оскільки на початку вересня 2014 року перебувала у місті Маріуполь, що підтверджується рухом коштів по її банківській картці. У Київському відділенні ПАТ «Банк Камбіо» з відповідачем не зустрічалась, кошти їй не перераховувала.

Про списання коштів з її рахунку позивач дізналась коли у зв'язку із ліквідацією ПАТ «Банк Камбіо» звернулась за юридичною допомогою для повернення коштів, що знаходились на її депозитних рахунках в цій банківській установі.

Також, заперечуючи проти доводів представника відповідача, що 200000 грн. були передані ОСОБА_2 позивачу в борг, остання зазначала, що на рахунках в банківських установах у неї було достатньо коштів, тому потреби позичати у будь кого грошові кошти не було, вказане підтверджується виписками по особовим рахункам. Свідків, що давали покази з цього приводу не знає, раніше не бачила.

Спростовуючи доводи відповідача, що знайомство з нею відбулося на початку січня 2014 року пояснила, що в цей час у Донецьку не перебувала, а новий 2014 рік взагалі святкувала у Фінляндії. Відповідача жодного разу не бачила, про її існування дізналась коли почала розшук зниклих з її рахунку коштів.

На задоволення клопотання представників позивача, ОСОБА_1 була 19.02.2016 р. допитана в якості свідка, дала покази аналогічні поясненням.

У квітні 2016 року до позивача звернулась ОСОБА_3 та повернула їй 200000 грн. перераховані нею на рахунок відповідача, вказала, що з цього приводу до відповідача претензій не має.

Представники відповідача заперечуючи проти первинного обґрунтування позову щодо помилки банку при перерахунку коштів, посилались на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 26-27,94-102).

В подальшому, коли сторона позивача фактично змінила підставу позову представник відповідача адвокат Войченко С.В., просив суд дати оцінку виниклим правовідносинам виходячи із пояснень відповідача щодо обставин виниклого спору. На доводи позивача щодо повернення їй коштів відповідачем вказав, що за інформацією особи інтереси якої він представляє, будь яких коштів вона у 2016 році їй не передавала.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову пояснила, що у січні 2014 року перебуваючи з дочкою у м. Донецьк познайомилась із позивачем, яка була знайома її доньки. В подальшому позивачка попросила у неї кошти в борг, оскільки в березні 2014 року існували проблеми зняття готівки в банку.

В березні 2014 року відповідач в установі банку ПАТ «Банк Камбіо» в місті Донецьку передала позивачу за присутності двох свідків, один з яких був працівником банку 200000 грн., про що була написана розписка. Вказані кошти до передачі зберігались в її банківській ячейці.

У вересні 2014 року в Київському відділенні ПАТ «Банк Камбіо» позивач за присутності відповідача перерахувала на її рахунок відкритий у цьому ж банку суму боргу, натомість остання повернула ОСОБА_1 розписку.

22.10.2015 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - ПАТ «Банк Камбіо».

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Надав клопотання про розгляд справи без його участі. В листах адресованих суду представник щодо виниклого спору зазначав, що Банк перебуває в процесі ліквідації відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 46 від 02.03.2015р.

Згідно з інформацією, що міститься у програмному забезпеченні «STROOGE» (надалі - ПЗ), яке використовується в операційній діяльності Банку, 11.09.2014р. Банком здійснено перерахування коштів з банківського рахунку позивача НОМЕР_2 на картковий рахунок відповідача НОМЕР_3.

Твердження Позивача щодо помилкового перерахування Банком коштів, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки Банк здійснював обслуговування поточних рахунків клієнтів, в т.ч. виконав Платіжні документи, у повній відповідності до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003р. (далі Інструкція).

Зауважив, що 20.08.2014р. позивачем на ім'я ОСОБА_3 оформлено довіреність на право розпорядження рахунком на її власний розсуд, в т.ч. щодо внесення та зняття готівкових коштів, переведення коштів. Довіреність оформлено у повній відповідності до приписів Інструкції.

При цьому, до моменту отримання та вивчення Платіжних документів, вести мову про ініціатора платежу (Позивач або повірена особа Позивача, якою є ОСОБА_3) не вбачається можливим, оскільки ПЗ «STROOGE» не містить такої інформації(а.с. 55, 85).

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.07.2012 року між ПАТ «Банк Камбіо» в особі Директора Відділення «Донецька Дирекція ПАТ «Банк Камбіо» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_1 мультивалютного (національна, євро, долар США) (а.с. 77-78). За твердженням позивача саме за рахунком даного договору відбувся переказ на картковий рахунок відповідача.

Пунктом 4.1.2 даного договору визначено, що клієнт має право уповноважити іншу особу користуватися та розпоряджатися коштами на рахунку згідно довіреності засвідченої нотаріально.

Згідно з виписки ПАТ «Банк Камбіо» про рух коштів по особовому рахунку НОМЕР_2 належного позивачу за період з 10.09.2013р. по 21.01.2015р., 11.09.2014 року, було перераховано 200 000 грн. на рахунок НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2 (а.с. 6-9).

Перерахунок коштів підтверджується платіжним дорученням № 26 від 11.09.2014 року. В графі «підпис» за твердження позивача виконана імітація її підпису (а.с. 182).

22.05.2015 року позивачем відповідачу було направлено вимогу про повернення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 200 000 тисяч гривень (а.с. 12). Докази отримання відповідачем такого листа суду не надані.

Згідно до довіреності на розпорядження рахунком від 20.08.2014 року ОСОБА_1 надала право ОСОБА_3 розпоряджатися на її власний розсуд рахунком НОМЕР_2 (виконувати операції: внесення та зняття готівкових коштів, конвертація, переведення, закриття рахунку і т.д.) відкритим в відділенні ПАТ «Банк Камбіо» (а.с. 46).

На підтвердження доводів, що позивач не потребувала грошей відтак не було необхідності їх позичати у відповідача, суду надані виписки ПАТ «Укрсоцбанк» руху коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.10.2012 року по 27.03.2015 року (а.с. 130-144).

Позивач стверджуючи, що підписати платіжне доручення в № 26 від 11.09.2014 року м. Києві на перерахунок відповідачці 200000 грн. не мала можливості, оскільки знаходилась в м. Маріуполь, просила дослідити надані нею виписки по рахунку приватного клієнта АТ «Дельта Банк» (а.с. 125-129).

Із змісту вказаних виписок вбачається, що дійсно з 31.08.2014 р. по 02.09.2014 р. з карткового рахунку позивача здійснювались списання коштів за придбання товарів та отримання послуг у м. Маріуполь, наступне списання коштів за придбання товарів та розрахунку за них цією ж кредитною карткою відбулося 14.09.2014року у м. Києві (а.с.151). Згідно до іншої виписки по рахунку приватного клієнта, позивачу у м. Києві 02.09.2014року АТ «Дельта Банк» списав кошти з поточного рахунку фізичної особи, а 12.09.2014року виплатив відсотки (а.с. 126).

Також, в судовому засіданні позивачем була надана суду заява автором якої є вона від 18.05.2016 року посвідчена нотаріально, за змістом якої заявник просить приватного нотаріуса передати ОСОБА_2 заяву про відсутність до неї претензій з її боку в зв'язку із отриманням від неї 200000 грн.

На задоволення клопотання сторони відповідача, який бажав довести факт наявності боргових зобов'язань позивача перед відповідачем, судом були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 показав, що у 2014 році він працював начальником управління безпеки та справами Донецького відділення ПАТ «Банк Камбіо», сторін у справі знає як клієнтів цього банку біля п'яти років. В першу декаду березня 2014 року, коли він перебував на робочому місці, до нього звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, прохали виділити приміщення для проведення оборудки, таке приміщення було їм надано на третьому поверсі в установі банку. Також, вказані особи попросили виступити в якості свідка при передачі коштів, для чого попросили знайти ще одну особу. На виконання цього прохання, ним був запрошений чоловік, який на той час займалась питанням ремонту даху в будівлі банку.

За його присутності позивачем було написано дві розписки, кожна на 200000 грн. перша вручена ОСОБА_2, а друга ОСОБА_7 Він та інший свідок засвідчили передачу коштів своїми підписами в цих розписках. Про походження коштів, які були передані позивачу йому нічого не відомо. Інформацією про повернення отриманих ОСОБА_1 коштів він не володіє. Підтвердив, що директор Донецького відділення ПАТ «Банк Камбіо» ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3.

Зазначив, що напередодні закриття Донецького відділення банку існували проблеми з виплатою готівкових коштів, які видавали за наявності, а після 11 травня 2014 року (день референдуму у Донецьку) банк припинив свою роботу.

Свідок ОСОБА_8, надав аналогічні покази щодо написання розписок та передачі коштів, як і попередній свідок.

Під час розгляду справи позивачем було заявлено про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису на платіжному дорученні № 26 від 11.09.2014 року. Проте ухвала суду була повернута без виконання у зв'язку із невиконанням доручення експерта. Представники позивача просили знову її призначити, оскільки вважали, що підтвердження їх доводів про не справжність підпису позивача на цьому документі надасть їм змогу в подальшому її використовувати для відстоювання прав особи інтереси якої вони представляють.

Ухвалами суду від 26.05.2016 року у задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено, суд прийшов до висновку, що на час вирішення цього питання в межах остаточного обґрунтування позову її призначення є недоцільним.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи(відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, набутими відповідачем без достатніх правових підстав.

Частиною другою статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами із червня 2015року, тобто з наступного місяця після відправлення відповідачу листа- вимоги про повернення коштів, що безпідставно одержані і збережені.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі збереження їх без достатньої правової підстави не встановлено договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Вищевказане стосується і вимоги про стягнення суми інфляційних втрат.

За наведеного суд відмовляє у повному обсязі у вимогах про стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 4816 грн. 44 коп. та 14860 грн. інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов'язання. Також, суд відмовляє у повернення позивачу суми переплаченого судового збору, як з підстав відмови у задоволенні цих вимог, так і помилковістю сторони позивача у правовій природі цих вимог, які за своєю суттю не можуть відноситись до зменшення обсягу первинно заявленого позову.

Суд відмовляє у вимозі про зобов'язання відповідача повернути позивачу 200000грн., оскільки така вимога не підтримується стороною позивача, що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 18.05.2016 року. Позиція позивача, що застосування ст. 625 ЦК України зменшує обсяг відповідальності відповідача, саме в межах первинно заявленої вимоги є помилковою, оскільки правова природа цих вимог є різною. Таким чином суд робить висновок, що на час ухвалення судового рішення спір з цього приводу відсутній, оскільки диспозитивно позивач вважає, що зобов'язання по поверненню 200000грн перед нею відповідачем виконано.

З урахуванням викладених обставин суд відмовляє у позові в повному обсязі.

Згідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку зі збільшенням позивачем вимог стягнути з неї 148,60 грн. судового збору на користь держави, а сплачений при подачі позову судовий збір залишити фактично понесеним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Банк Камбіо» про витребування майна - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 148,60 грн.

Сплачений позивачем при подачі позову судовий збір залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда