УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Київський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Божко В.В.

при секретарі Гайфутдіновій Б.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Харкова заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Приватного підприємства фірми «Альтаир» до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний», Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ АБ «Південний», ПН ОМНО ОСОБА_1, який в подальшому уточнив та просив суд:

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4733 від 04.07.2013 р., вчинений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 65, яка належить ПП фірмі «Альтаир»;

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4734 від 04.07.2013 р., вчинений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про звернення стягнення на нежитлові приміщення 3-го поверху, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 65, які належать ПП фірмі «Альтаир».

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих проваджень №39096344 та № 39095867 у Київському ВДВС ХМУЮ, до вирішення справи по суті. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що предметом позову є оскарження виконавчого напису, за яким територіальний орган державної виконавчої служби намагається звернути стягнення, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суд від 28.08.2015 р. по вищезазначений справі відкрито провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяви про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитись, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є вжиттям судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може вчинити дії, направлені на утруднення виконання рішення суду.

Відповідно до п. 16 Постанови від 01.03.2013 р. № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосується такі дії чи акти (частина 2 ст. 50 Закону України від 02.09.1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат»).

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 Постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарськими судами», виходячи з приписів частини 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішується господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо субєктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України. При цьому за змістом ст. 1,2,18,22,27 ГПК України, ст. 1,3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, перевіряючи відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Суддя