Cправа №549/253/16-ц
Провадження№2/549/141/16

РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

при секретарі - Якубовській Т.О.

з участю: прокурора Бабія С.С.

відповідачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи цивільну справу за позовом прокурора в інтересах держави в особі Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

31 травня 2016 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом який мотивував тим, що Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі Фонд) 30.07.2008 р. уклав з відповідачем ОСОБА_1 кредитну угоду №1378-08 про надання кредиту на купівлю житлового будинку в сумі 50 000 грн. з кінцевим терміном повернення 15 квітня 2021 року, зі сплатою 3% річних.

На виконання умов вказаного кредитного договору 30.07.2008 р. між Фондом та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №738-08, відповідно до якого останні виступили поручителями по вищевказаній кредитній угоді.

Крім того зазначає, що дружина відповідача ОСОБА_2 у відповідності з ч.4 ст.65 СК України несе солідарну відповідальність за невиконання її зобовязань.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №1378-від 30.07.2008 р. позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за вказаною угодою у розмірі 8 826 грн., з яких: 7 110 грн. кредитні кошти, 1 716 грн. пеня, а також та понесені у справі судові витрати.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав повністю і суду пояснив, що дійсно ним за укладеною з Фондом кредитною угодою ним були отримані грошові в сумі 50 000 грн. на які було придбано будинок по вул.Мележика, 41 в с.Білоусівка Чорнухинського району Полтавської області. Цей будинок в подальшому ним було продано та придбано інший. У звязку з скрутним матеріальний становищем на мав змоги погашати кредит. Проти розміру заборгованості не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала і суду пояснила, що на час укладення кредитної угоди перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 На даний час шлюб розірвано. В будинку по вул.Мележика, 41 в с.Білоусівка Чорнухинського району вона не проживає, на цей будинок не претендує, а тому вважає, що не повинна повертати кредитну заборгованість.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і суду пояснив, що він був мобілізований до Збройних сил України та брав участь в антитерористичній операції на сході країни і щойно повернувся. На даний час не працює і вважає, що відповідач є працездатним, запевняв його, що виплатить кредит, а тому саме він і повинен повернути заборгованість за кредитом.

Відповідач ОСОБА_5 неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився (а.с.39, 50).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 23.11.2006 р. між ним та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, було укладено кредитну угоду №1378-08 від 30.07.2008 р. (а.с.5-9).

Згідно з умовами угоди, відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою 3% річних на купівлю житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Мележика, 41, с.Білоусівка Чорнухинського району Полтавської області, а ОСОБА_1 зобов'язувався щоквартально його погашати, починаючи з ІV кварталу 2008 року по 1 000 грн.

Кінцевий термін повернення кредиту 15.04.2021 р. (а.с.10-13).

Свої зобов'язання за вказаним кредитним договором позивач виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 50 000 грн., що не заперечується ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідач всупереч п.4.4 кредитної угоди порушив строки повернення кредиту, в результаті чого станом на 07.04.2016 р. має прострочену заборгованість в сумі 8 826 грн., з яких: 7 110 грн. кредитні кошти, 1 716 грн. пеня, що підтверджується бухгалтерською довідкою, розрахунком заборгованості (а.с.8) і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.5.2 кредитної угоди за порушення строків поверненн кредиту та відсотків за його користування, передбачених в п.4.4; 4.5; 4.6 цієї угоди, позичальник сплачує Фонду пеню в розмірі 6% річних від несплаченої в строк суми (а.с.4).

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що наявні у справі докази та їх оцінка вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача, як боржника по кредитній угоді, заборгованості у розмірі 8 826 грн.

Водночас у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 3,4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд з'ясовує обставини справи та встановлює наявність юридичних фактів на підставі доказів, наданими сторонами із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності відповідно до ст.ст. 10, 11, ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п.7.9 кредитної угоди, дана кредитна, укладена одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя по своєчасному поверненню кредиту.

За змістом ст 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Проте матеріали справи не містять даних і суду не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти були витрачені в інтересах сімї.

Зокрема в справі відсутні докази, що дійсно отримані згідно з кредитною угодою грошові кошти були використані на потреби сімї, а саме на придбання будинку по вул.Мележика, 41, с.Білоусівка Чорнухинського району Полтавської області, і в ньому була зареєстрована та проживала дружина відповідача ОСОБА_2.

При цьому необхідно зазначити, що згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 61 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином вищевказані обставини можуть бути підтверджені тільки відповідними документами.

Не подавати докази на підтвердження обставин можливо за умов, якщо проти того, щоб не доказувати безспірну обставину, не заперечують сторони й інші особи, які беруть участь у справі. Визнання обставин є окремим і не абсолютним випадком звільнення від доказування.

З огляду на викладене вимоги щодо відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Крім того, зобовязання ОСОБА_1 перед Фондом було забезпечено порукою відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яким укладено договір поруки №738-08 від 30.07.2008 р. (а.с.14).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору поруки поручителі зобовязуються відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань, передбачених кредитною угодою №1378-08 від 30.07.2008 року, укладеною між Фондом та ОСОБА_1 (а.с.14).

Судом встановлено, що листом від 02.09.2015 року Фондом було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність погашення заборгованості за кредитом. Даний лист отримано останнім 10.09.2015 р. (а.с.15).

Відповідно до п.4.1 договору поруки, в разі невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитній угоді №1378-08 від 30.07.2008 року, кредитор направляє повідомлення поручителям. Поручителі зобов'язуються не пізніше 10-ти робочих днів після одержання повідомлення, розрахуватися з кредитором по заборгованості позичальника, відповідно до умов, викладених в кредитній угоді.

02.09.2015 р. Фондом надіслано поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлення щодо порушення ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором і вимогою повернути суму кредиту в сумі 5 087 грн. протягом 10 днів з дня отримання повідомлення. Це повідомлення отримано поручителями 11.09.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

За таких обставин у позивача виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з дати предявлення претензії, тобто з 11 вересня 2015 року протягом наступних шести місяців, тобто по 11 квітня 2016 р.

З огляду на викладене позовні вимоги до вказаних відповідачів є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури Полтавської області понесені судові витрати по сплаті 1378 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 559, 625 ЦПК України, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (вул.Міщенка, 2, м.Полтава) суму заборгованості за кредитним договором №1378-08 від 30.07.2008 р. у розмірі 8 826 (вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн.

3.У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Полтавської області 1 378 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлене у повному обсязі 15 липня 2016 року.

Суддя