Справа № 640/9725/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2016 року суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житлового кооперативу «ДУЕТ-3», про поділ майна, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

15.06.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернулась позивач з позовом до відповідачів із вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири.

15 серпня 2016 року до судді надійшли відомості щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року позовна заява була залишена без руху, оскільки в порушенні ст. 120 ЦПК України позивач не визначив ціну позову та не сплатив судовий збір за розгляд даної справи, а саме не надав до суду квитанцію про сплату судового збору на загальну суму, що буде відповідати заздалегідь встановленій оцінці майна, на яке він просить визнати право власності.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 1378 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України ціна позову про визнання права власності на майно визначається вартістю цього майна. За Порядком проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженому постановою КМУ від 4 березня 2013 р. № 231 зазначено, що термін дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більш як шість місяців з моменту оцінки, адже ціна позову має бути визначена у наведені строки.

Всупереч наведеному, позивач взагалі не вказав ціну позову та не визначив її у передбачений законодавством спосіб, не зазначаючи при цьому труднощі її проведення до звернення до суду.

Наведені недоліки унеможливлювали встановити дійсну вартість спірного майна для визначення правильності сплати судового збору за вимогу про визнання права власності, ставка якого, у даному випадку, за приписами п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за позови майнового характеру, які подані фізичними особами розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн. 20 коп.).

Отже, позивач мав зазначити ціну позову та надати квитанцію про сплату судового збору на загальну суму, що буде відповідати заздалегідь встановленій оцінці майна, на яке він просить визнати право власності.

Разом з тим, позивач на виконання вимог ухвали надав лише довідку про вартість сплаченого у 1992 році паю.

У відповідності до норм Цивільно-процесуального кодексу України якщо недоліки позовної заяви у встановлений суддею строк, що не може перевищувати пять днів з дня отримання позивачем ухвали, позивач не усунув, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу направлялась ухвала про залишення позовної заяви без руху, яку останній отримав 22 серпня 2016 року та мав протягом пяти днів усунути визначені суддею недоліки.

Збільшення строку для усунення недоліків у ЦПК не встановлено.

Тобто, у визначений суддею строк, а саме до 29 серпня 2016 року включно, позивач не усунув вказані суддею недоліки, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

При цьому суд зазначає, що позивачу надавався достатній час для направлення квитанції про сплату судового збору навіть поштовим відправленням.

Відповідно до п. 21.3 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, у разі не усунення недоліків у встановлений строк, якщо на ухвалу не надійшла апеляційна скарга, позовна заява/заява з ухвалою про залишення без руху не пізніше трьох днів після закінчення строку для усунення недоліків передається для розгляду судді.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житлового кооперативу «ДУЕТ-3», про поділ майна, визнання права власності - вважати неподаною та повернути позивачу.

Зобов'язати УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп. пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., який був сплачений 15.06.2016 року, код

квитанції 0.0.568011446.1 Банк платника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області; отримувач: УДКСУ у Київському районі міста Харкова Харківської області; код отримувача: 37999675; рах. 0004 МФО 851011».

Розяснити позивачу про його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Якуша