У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука ТарасаВолодимировича, заінтересована особа - ОСОБА_7, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» - Безкоровайної Ауріки Миколаївни - на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. (далі - Департамент ДВС МЮ України).

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що при виконанні судового рішення щодо стягнення з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_7 2 279 254 доларів США державним виконавцем Департаменту ДВС МЮ України Артемчуком Т.В. 10 червня 2015 року винесена постанова про стягнення з банку виконавчого збору у сумі 227 925,40 доларів США у виконавчому провадженні № 47346402.

Вищевказана постанова була направлена на адресу боржника 06 серпня 2015 року та отримана останнім 10 серпня 2015 року.

Як вбачається з постанови про стягнення виконавчого збору, вона винесена 10 червня 2015 року, в якій державний виконавець вказує, що банк не виконав рішення суду добровільно у встановлений семиденний строк. Проте банк і не міг виконати це рішення добровільно в семиденний строк, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 квітня 2015 року (де зазначений строк добровільного виконання) банку не надсилалася у встановлений законом строк. Ця постанова була отримана банком лише 12 травня 2015 року. Отже, банк не знав і не міг знати про відкриття виконавчого провадження та необхідність добровільного виконання рішення суду.

За таких обставин банк звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Артемчука Т.В. від 10 червня 2015 року у ВП № 47346402 про стягнення з ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчого збору у сумі 227 925,40 доларів США.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Артемчука Т.В. від 10 червня 2015 року у ВП № 47346402 про стягнення з ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчого збору у сумі 227 925,40 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року скасовано та провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «Хрещатик» - Безкоровайна А.М. - порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції із залишенням у силі ухвали суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що питання про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України і статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2187цс15 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-3077цс15, яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі з посиланням на пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» - Безкоровайної Ауріки Миколаївни -задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова