Справа № 527/1204/15-ц
провадження 2/527/8/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.,

при секретарі - Волик Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору виконаним та припиненим,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ПАТ «Акцент-Банк» 15.05.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом.

Мотивував його тим, що відповідно до умов кредитно-заставного договору ABZDAN100030809 від 06.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1, банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 63038 грн. 20 коп., а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в строк до 05.08.2015 року в порядку, встановленому кредитним договором. Зазначеним договором визначено предмет застави - автомобіль DAEWOO Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, обємом двигуна 0,8.

Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов»язання за вищезазначеним договором ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобовязання порушив, а боржник та поручитель відповідно до чинного законодавства несуть відповідальність як солідарні боржники, позивач прохав стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 131318 грн. 34 коп., яка склалася станом на 01.04.2015 року, з якої : 26343 грн. 04 коп. заборгованість за кредитом; 26239 грн. 39 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 6318 грн. 42 коп. заборгованість по комісії ; 61647 грн. 14 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань , а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. штраф (фіксована частина); 6241, 35 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 11.06.2015 року звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитно-заставного договору виконаним та припиненим. Обґрунтував його наступним.

08 серпня 2008 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено кредитно-заставний договір № ABZDAN100030809, за умовами якого йому було надано кредит у сумі 63 038,20 грн. із процентною ставкою 20,04 % річних. Суму у розмірі 58 279,00 грн. банк надав йому для придбання автомобіля марки DAEWOO Matiz (на споживчі цілі), 2 976,83 грн. для оплати перших страхових внесків за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, 34,00 грн. для оплат за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, 1 748,37 грн. для оплати винагороди за надання фінансового інструменту (пп. а-г розділу 17 «Особливі умови» Договору). Строк дії договору було встановлено до 05.08.2015 року включно.

Як забезпечення виконання умов договору ним було надано в заставу автомобіль марки DAEWOO Matiz, державний номер ВІ 8702АХ, для придбання якого він і уклав кредитний договір. З моменту укладення договору і до липня 2009 року ним виконувалися умови кредитного договору. Так, згідно квитанцій було проведено платежі на загальну суму 20 393,00 грн. Внаслідок скрутного фінансового становища через фінансову кризу та відсутність стабільного заробітку після липня 2009 року сплата ним щомісячних внесків за кредитним договором припинилася.

20 жовтня 2009 року заставний автомобіль DAEWOO Matiz був вилучений у нього працівниками банку про що було складено акт приймання-передачі. Він доручив банку передати автомобіль на реалізацію і направити отримані кошти на погашення заборгованості за договором. Як вбачається з письмової відповіді банку-позивача на його звернення, заставний автомобіль було реалізовано 02 грудня 2009 року за 42 000,00 грн.. Таким чином, його заборгованість за кредитним договором була погашена як за рахунок його щомісячних внесків по кредиту у сумі 20 393,00 грн., так і за рахунок звернення стягнення на предмет застави (коштів від реалізації автомобіля).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 прохав суд визнати кредитно-заставний договір ABZDAN100030809 від 08.08.2008 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», виконаним у повному обсязі та припиненим з 20 жовтня 2009 року у звязку із зверненням ПАТ «Акцент-Банк» стягнення на предмет застави на підставі акту приймання-передачі автомобіля марки DAEWOO Matiz (державний номер BI 8702АХ) від 20.10.2009 року та його подальшої реалізації за умовами кредитно-заставного договору.

У останнє судове засідання сторони не з»явилися. Направили до суду заяви про завершення розгляду справи у їх відсутності.

У засіданні, що відбувалося раніше в режимі відеоконференції представник позивача за первісним позовом ПАТ «Акцент-Банк» - ОСОБА_3, позов підтримував, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому. В задоволенні зустрічного позову прохав відмовити.

Пояснив, що пунктом 17.11 кредитно-заставного договору розмір забезпечених вимог станом на дату підписання договору було визначено в сумі 135483.60 грн. плюс нараховані проценти та винагороди. В конкретному випадку ОСОБА_1 не виконав свої зобов»язання за кредитно-заставним договором, тому його твердження про припинення договору є безпідставним.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 первісний позов не визнав. Прохав у задоволенні відмовити, з підстав викладених у його зустрічному позові, а також застосувати строк позовної давності, зустрічний позов - задовольнити. Аналогічної позиції притримувалися у судових засіданнях його представники - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2

Представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 також наполягали на тому, що позов ПАТ «Акцепт-банку підписано не повноважною особою. ОСОБА_6 не мав права представляти інтереси банку позивача по довіреності № 3913-О від 25.12.2015 року в зв»язку з тим, що її було видано на підставі статуту ПАТ КБ «Приватбанк» у редакції від 20.06.2012 року, а на момент звернення до суду діяла редакція статуту ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2015 року. Крім цього, до позовної заяви не додано доказів, які підтверджують повноваження голови правління ПАТ «А-банк» видавати довіреності на представництво інтересів названої юридичної особи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

6.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір ABZDAN100030809 (далі Договір), відповідно до умов якого банк зобовязався (п. 17.1 договору) надати відповідачу кредит в сумі 63038 грн. 20 коп. зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 20.04 % річних, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки в строк до 05.08.2015 року та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до умов зазначеного договору предметом застави за ним є автомобіль DAEWOO Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, обємом двигуна 0,8.

Також в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязання за вищезазначеним договором 06.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № ABZDAN100030809. У п.4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З листа-відповіді А-банку ОСОБА_1 від 30.09.2011 року № 30.1.0.0/2 110913/9 (наданий як доказ відповідачем по первинному позову) вбачається, що 2.12.2009 року автомобіль марки DAEWOO Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1, був реалізований за 42000 грн., в позасудовому порядку, відповідно до п.13.3.3 Договору. Процедура реалізації відбувалася від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, якою було надано повноваження банку встановлювати ціну і інші умови на власний розсуд.

Разом з цим позивачем ПАТ «Акцент-банк» суду не наданого жодного документального підтвердження названої обставини (оцінку автомобіля, як предмету застави, договір купівлі- продажу) та того, яким чином виручені кошти були зараховані на погашення заборгованості (зокрема, скільки на тіло кредиту, скільки на проценти, пеню). Лише розрахунок заборгованості не є належним доказом названої обставини. Також банком - позивачем не надано суду доказів виконання ним п. 13.3.2. Договору, а саме, направлення позичальникові звіту про результати продажу заставного автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, банк виконав своє зобов»язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 63038 грн. 20 коп., розмір якого був встановлений в договорі. Позичальник (відповідач у справі) вказану обставину визнав. А-банк в позовній заяві зазначив, що відповідачу було видано кредит в сумі 83876,00 грн., що оцінено судом критично, як недостовірні дані.

З моменту укладення договору і до серпня 2009 року ОСОБА_1 було сплачено на виконання умов кредитного договору кошти на загальну суму 20 393,00 грн., що підтверджено наданими ним платіжними документами - квитанціями. Більше платежів він не вносив.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, наданого банком станом на 04.04.2015 року, прострочена заборгованість позичальника виникла у вересні 2009 року і існувала до 2 грудня 2009 року, тобто до часу реалізації предмета застави, надалі з»явилася з 27.02.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і у встановлений ним строк. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов»язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Частииною 1 статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначено в ч. 1,2 статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписом ч.1 ст. 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В кредитно - заставному договорі ABZDAN100030809 від 06.08.2008 року в розділі 7 «Забезпечені вимоги» та в розділі 13 «Звернення стягнення на предмет застави» сторони врегулювали всі питання стосовно заставного майна.

Відповідно до п. 7.1. Договору, застава забезпечує всі вимоги Банку щодо виконання Позичальником всіх його грошових зобовязань за цим Договором. Зокрема, застава забезпечує вимоги Банку щодо: повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагород, сплати неустойки, відшкодування наступних витрат та збитків банку.

Пунктом 7.2 Договору, передбачено, що застава забезпечує забезпечені вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії договору.

П.13.2 Договору сторони погодили позасудове звернення стягнення предмету застави, зокрема, продаж предмету застави банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України.

Згідно п.13.3.1. зобов»язання позичальника вважається виконаним в момент підписання покупцем Договору купівлі-продажу предмета застави та у разі необхідності оформлення додаткової застави на користь банку.

Судом встановлено, що А-банк, як заставодержатель, отримав від відповідача (позичальника) предмет застави і здійснив реалізацію автомобіля. Вказана обставина визнана представником банку та позичальником, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім цього, ця обставина викладена (підтверджена) в листі банку від 30.09.2011 року № 30.1.0.0/2 110913/9 (а.с. 67), який, до речі, не містить інформації про наявність заборгованості по кредиту після реалізації заставного майна.

Таким чином, банк погодився на отримання застави в рахунок погашення заборгованості, а тому відповідно до п. 13.3.1 Договору зобов»язання позичальника ОСОБА_1 вважається виконаним з моменту підписання покупцем Договору купівлі-продажу предмета застави, тобто з 2 грудня 2009 року.

З огляду на викладене, зустрічний позов підлягає задоволенню повністю, а в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-банк» суд відмовляє. Інші доводи сторін на обґрунтування сторонами своїх позовних вимог суд оцінив, як такі, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач за зустрічним позовом документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн., вказана сума підлягає стягненню з А-банку, як відповідача за зустрічним позовом. .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526, 530, 549, 572, 589, 590, 599, 610,611,625 ЦК України, ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. 10,11,27, 30,60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору виконаним та припиненим задовольнити.

Визнати кредитно-заставний договір № ABZDAN100030809 від 08.08.2008 року укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» виконаним у повному обсязі та припиненим з 20 жовтня 2009 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. М. Марущак