Справа № 148/1024/16-ц Провадження № 22-ц/772/2820/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 69Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Колоса С.С.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про встановлення факту,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву мотивував тим, що у квітні 2016 року він звернуся до УПФУ в Тульчинському районі Вінницької області для оформлення пільгової пенсії. Однак в призначенні йому вказаної пенсії було відмовлено з посиланням на те, що в посвідченні (категорії 4) громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В-1 № 705951 вказана дата видачі 17 червня 1989 року, однак в той час такі посвідчення не видавались і воно є недійсним.

Зазначав, що з 29.01.1987 року по 16.09.1994 року він працював в ПМК-20 (МПБМП-7) м. Тульчин і в 1993 році отримав посвідчення категорії 4 громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В-1 №705951. Вважає, що дата видачі йому посвідчення 17.06.1989 року зазначена в ньому помилково, оскільки всі його колеги по роботі отримали такі ж посвідчення пізніше. Так, ОСОБА_3 отримав його 21.12.1992 року, а ОСОБА_4 - 12.01.1993 року. А тому просив встановити факт, що посвідчення серії В-1 № 705951 видане йому після 12 січня 1993 року, оскільки встановлення даного факту необхідне йому для того, отримання пільгової пенсії.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як незаконне, поставновлене з порушенням норм матеріального і процесуального права і ухвалити нове, яким задоволити його заяву.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Обгрунтованим визнається рішення, коли висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені судом факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 1987 по 1994 років ОСОБА_2 працював в ПМК-20 у м. Тульчині, яке відносилось до населеного пункту, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії.

З пояснень свідків в судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено, що всім працівникам ПМК-20 м. Тульчина видавались посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Проте, жоден із свідків в судовому засіданні не вказав на те, коли саме отримав своє посвідчення ОСОБА_2 та не ствердив того факту, що отримав він його саме після 12 січня 1993 року. Крім того, з посвідчень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 наявних в матеріалах справи їх копій вбачається, що їм посвідчення були видані 21 грудня 1992 року, тобто раніше.

Вимога заявника про встановлення факту видачі посвідчення йому після 12 січня 1993 року року має неконкретизований характер та не визначений у часі, без вказівки на конкретну дату такої видачі, хоча, як вбачається, з оглянутих посвідчень вони мають відповідну графу «дата видачі», а посилання заявника та його представника на те, що посвідчення йому видавалось саме після 12.01.1993 року оскільки його серія В-1 № 705951 є на кілька номерів більшими від того, яке видане його колезі ОСОБА_4 серія В-І № 705947 (а.с. 6) є лише припущенням, яке не підтверджено іншими доказами.

За змістом ч.3, ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_2 не довів свої вимоги та не надав суду належних доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: