Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2647/16-ц
Провадження № 2-з/553/35/2016
У Х В А Л А

Іменем України

18.07.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в складі:

головуючого судді Кононенка С.Д.,

при секретарі Бобильовій А.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно.

У липні 2016 року від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №8 по вулиці Підмонастирській, (попередня назва вулиці Нариманівська) буд.2-а у м.Полтаві, оформлену на ім»я ОСОБА_4, посилаючись на те, що їм відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 27.06.97 №67, на праві власності належить квартира, загальною площею 42,8 кв.м., розташована за адресою: м. Полтава, вулиця Підмонастирська (попередня назва вулиці Нариманівська)АДРЕСА_1. Будь-яких дій по відчуженню означеної квартири вони не здійснювали, участі у судових справах з приводу оскарження права власності на таку квартиру позивачі не приймали, підстави для припинення права власності їх на квартиру, вказані в ст.346 ЦК України, не наступили. Разом з тим на сьогодні за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано державним реєстратором за відповідачем - ОСОБА_4. За таких обставин відповідач може розпоряджатися цим майном на власний розсуд, в тому числі здійснювати його відчуження на користь третіх осіб, і у разі такого відчуження повернення майна позивачам набагато ускладнюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню за наступних підстав.

У липні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Ленінського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, в якому просять визнати право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 42,8 кв.м., розташовану за адресою: м. Полтава, вулиця Підмонастирська (попередня назва вулиці Нариманівська)АДРЕСА_1.

Також, позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просять накласти арешт на квартиру №8 по вулиці Підмонастирській, (попередня назва вулиці Нариманівська) буд.2-а у м.Полтаві, посилаючись на те, що відповідач може розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд, в тому числі здійснювати її відчуження на користь третіх осіб, і у разі такого відчуження повернення квартири позивачам набагато ускладнюється.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову без вжиття заходів по забезпеченню позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру №8 по вулиці Підмонастирській, (попередня назва вулиці Нариманівська) буд.2-а у м.Полтаві, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, заборонивши можливе її відчуження до розгляду справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом п»яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5