Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 її батьком та зобов'язання Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про її народження, виключивши відомості про ОСОБА_3, вказавши батьком ОСОБА_2

Вимоги мотивує тим, що вона є біологічною донькою ОСОБА_2, проте за документами записана донькою ОСОБА_3, який на час її народження був чоловіком її матері ОСОБА_4.

Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок великого взаємного кохання її біологічних батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Через деякий час після її народження її мати припинила зустрічатися з ОСОБА_2 та продовжила жити у шлюбів з ОСОБА_3 аж до його смерті у 1984 році.

Залишившись вдовою її мати у 1986 році знову почала зустрічатися з ОСОБА_2 та одружилася з ним у 1988 році. Її батьки прожили у злагоді та любові більше 23 років до ІНФОРМАЦІЯ_2 коли її мати пішла з життя через відмову серця.

З часу їхнього спільного мешкання однією сім'єю ОСОБА_2 взяв на себе всю відповідальність за неї, брав участь у її вихованні, допомагав у навчанні, забезпечував фінансово протягом навчання та роботи.

У подальшому вона матеріально підтримувала батьків. На даний час її батькові 89 років, вона намагається надавати батькові доньківську увагу, моральну підтримку, грошову допомогу.

За життя її батьків питання про батьківство у їхній родині не піднімалося.

Проте на сьогодні визнання батьківства ОСОБА_2 щодо неї є важливою, цінною та невід'ємною складовою її подальшого життя, тому що це є відновлення справедливості та установлення істини її народження, а також необхідно для отримання права на спадщину.

Факт біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно неї з достовірністю 99,9 % підтверджений молекулярно-генетичним дослідженням, згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 07.06.2016 року.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що за життя її батьки не повідомляли про те, що відповідач є її біологічний батько, про це вона дізналася вже після смерті батька та матері від ОСОБА_2

Відповідач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов, пояснив, що своє батьківство по відношенню до ОСОБА_1 він не оспорював, так як потреби у цьому не було, сім'я ОСОБА_3 жили всі разом, на даний час він хоче передати спадщину доньці.

Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3).

З пояснень позивача, вона народилася під час перебування у зареєстрованому шлюбі її матері ОСОБА_4 з ОСОБА_3, її батьки за життя не повідомляли її про фактичне батьківство стосовно неї ОСОБА_2

Як роз»яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що

достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, частинами 2, 3 статті 53 якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно ст. 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України, батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

Підстави та порядок оспорювання батьківства (материнства) встановлено ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якою визначено, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

З урахуванням системного аналізу норм сімейного законодавства суд приходить до висновку, що позивач, яка народилася у період перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі, за правовим статусом, як дитина стосовно якої проведено реєстрацію записів відомостей про її матір та батька, не є суб'єктом звернення до суду з вимогами про оспорювання її батьківства.

У зв'язку з цим наданий позивачем висновок спеціаліста у галузі судово-медичної генетичної ідентифікації від 07.06.2016 року на підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 правового значення для вирішення даної справи не має.

За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, так як не ґрунтується на нормах законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 53, 54, 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16; ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя