Справа №642/1529/16ц
Провадження №2/642/835/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Територія виробництва» про визнання права власності на нежитлові приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Територія виробництва», 3-ї особи: приватний нотаріус ОСОБА_3, Реєстраційна служба ГУ юстиції у Харківській області про визнання правочинів недійсними щодо нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська,1 та витребування майна з чужого незаконного володіння . В ході судового розгляду ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та остаточно визначився таким чином: просив визнати недійсними з моменту видачі дублікатів 18 договорів купівлі - продажу, визнати недійсними 18 договорів дарування, витребувати з незаконного володіння спірне майно, визнати за ним право власності та зобов»язати Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати його право власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, 1, буд.1 ( а. с. 51-52).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково. Вказане рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 р. у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту видачі дублікатів 18 договорів купівлі продажу залишено без змін, а в іншій частині скасовано та ухвалено нове рішення, за яким, зокрема, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на вказані нежитлові будівлі було відмовлено ( а. с. 59).

Після цього представник ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою з проханням зазначене рішення апеляційного суду змінити, та, зокрема, визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, буд.1 ( а. с. 115).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 р. за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_4, було відкрите касаційне провадження та витребувана з Ленінського районного суду м. Харкова цивільна справа №642/510/15-ц.

Вище вказані в даній ухвалі обставини справи зазначені відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 р. ( а. с. 51 59).

На теперішній час вказана цивільна справа знаходиться на розгляді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

22 березня 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_1, з позовом про визнання за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, буд.1.

З позовної заяви вбачається, що згідно 18 договорів купівлі-продажу громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_1 в 2011 році придбав у власність нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, буд.1. У 2013 р. невідомі позивачу на той час особи заволоділи вказаними нежитловими приміщеннями. За результатом аналізу зібраних документів встановлено, що за підробленою довіреністю громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_6 19 вересня 2013 р. підписав від імені позивача 18 договорів дарування зазначеного вище майна ОСОБА_2, а той продав їх за договорами купівлі продажу ТОВ «Територія виробництва». 26 серпня 2016 р. Наро-Фомінським міським судом Московської області довіреність від 10 вересня 2013 р., яка була видана від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_6, визнана недійсною. У рішенні зазначено доводи позивача (ОСОБА_1В.) про підробленість довіреності є обгрунтованими, печатка та підпис не належать нотаріусу, довіреність ОСОБА_1 не видавав, нотаріально довіреність не посвідчувалась. У позовній заяві представник позивача зазначив про факт доведеності того, що майно вибуло з власності позивача ОСОБА_1 не з його волі на підставі підробленої довіреності. ОСОБА_1 не знав і не міг знати про існування підробленої довіреності та відповідно про вчинення правочинів щодо власного майна. Вказані нежитлові приміщення вибули з його володіння не з його волі та підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння.

Представник відповідача ТОВ «Територія виробництва» ОСОБА_7 заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи тим, що між тими самими сторонами (позивач ОСОБА_1, відповідач ТОВ «Територія виробництва), про той самий предмет визнання права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться у м. Харкові по вул. Сіриківській, №1 з тих самих підстав ст.216, 388 та ін.. ЦК України, розглядається цивільна справа №642/510/15-ц. В дійсний час ОСОБА_1 (позивачем) подана касаційна скарга, яка прийнята до розгляду.

У судовому засіданні представники відповідача, ОСОБА_7 і ОСОБА_2, заявлене клопотання підтримали.

Представник позивача проти задоволення клопотання та залишення позову без розгляду заперечував. Він пояснив, що, дійсно, раніше ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться по вул. Сіриківській, №1 в м. Харкові на підставі визнання 18 договорів дарування вказаних нежитлових приміщень недійсними. У задоволенні цього позову було відмовлено. Дана справа за його касаційною скаргою у теперішній час знаходиться на розгляді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. 22 березня 2016 р. він звернувся до суду з новим позовом про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення по вул. Сиріківській,1 в м. Харкові з іншої підстави вибуття його майна не з його волі на підставі підробленої довіреності, а тому його позов не може бути залишений без розгляду у відповідності до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Вислухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно ст.207 ч.1 п.4 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

На теперішній час спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді Вищому Спеціалізованому Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Про те, що зазначені представником позивача підстави стосовно визнання права власності були раніше розглянуті судом свідчить рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 р., де вказано і про підробленість довіреності, і про рішення Наро-Фомінського міського суду Московської області, а також про інші зазначені представником позивача підстави (а. с. 51 59).

Виходячи з викладеного суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду у відповідності до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді справи, але не були присутніми під час проголошення ухвали, можуть оскаржити ухвалу протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Лазарєв