Єдиний унікальний номер 235/2964/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1293/2016
Головуючий в 1 інстанції Філь О.Є.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» на ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп», заінтересована особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2016 року ТОВ «Олімп» звернулося до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши заінтересованою особою Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаною заявою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

На вказану ухвалу суду ТОВ «Олімп» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить її скасувати та постановити нову ухвалою, якою відкрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що заявник діє виключно в межах, визначених ЦК України. Територіальна підсудність обрана заявником відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Вказує, що відповідно до норм діючого законодавства заявник має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки інших механізмів встановлення такого факту, як визнання права власності, законодавством не передбачено.

Представник заявника за довіреністю ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Заінтересована особа, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, свого представника не направила.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін за таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана юридичною особою - ТОВ «Олімп», яка не має право звертатися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки згідно діючому законодавству з такими заявами в порядку окремого провадження може звертатися лише фізична особа.

З огляду на це суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З вказаним висновком суду першої інстанції можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Олімп» звернулося до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому заявник просив суд визнати право власності на будівлі з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, будинок № 1. Свої вимоги мотивував тим, що свідоцтво про право власності на вказаний обєкт нерухомості втрачено, що перешкоджає товариству реалізувати право володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном.

Як визначено частиною 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частинам 1 4 статті 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Тобто, справи окремого провадження розглядаються за загальним правилом у тому ж порядку, що і справи позовного провадження. Однак відсутність в них спору про право цивільне обумовлює встановлення для них деяких особливостей. Справи окремого провадження порушуються не інакше, як за заявою, яка містить вимогу до суду, а отже, окреме провадження - непозовне і одностороннє, воно не містить ні матеріально-правових вимог, ні адресатів такої вимоги.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Підсудність таких справи визначається ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а саме, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Дійсно, пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником був втрачений правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку.

Зазначена постанова Пленуму була прийнята в 1995 році та зміни до неї внесені в 1998 році. Однак із 2004 року набрав чинності новий ЦК, у якому наявна ст. 392 ЦК, що безпосередньо передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Цією нормою законодавець передбачив саме такий захист прав власника у разі втрати ним документів, які засвідчують його право власності на майно, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

З огляду на викладене, заявник має право звернутися с позовом про визнання права власності на належне товариству нерухоме майно.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Наведені обставини є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 314 ч. 1 п. 4, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» відхилити.

Ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: