АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Дніпро

16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Калиновський А.Б.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у грудні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.1-3/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено /а.с.36-37/.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.41-42/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 вересня 2004 року між сторонами було укладено кредитний договір № SAMDN6684, відповідно до умов якого банком було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано особисту міжнародну кредитну картку Visa Classic Credit строком дії 2 роки.

Згідно договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 6 600, 00 грн. з базовою відсоткову ставкою 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до 30 вересня 2006 року.

Розділом 2 договору визначено, що будь-які операції з платіжною карткою здійсняються в розмірі платіжного ліміту картрахунку позичальника. Отже, враховуючи що умовами договору встановлений строк дії кредитного ліміту здійснення операцій з платіжною карткою також обмежуються даним строком.

Згідно з умовами спірного кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Пунктами 4.5 та 5.4 передбачено, що відповідач доручає банку здійснювати списання з його поточних рахунків в межах суми, яка підлягає сплаті. У разі наявності простроченої заборгованості банк вправі стягнути кошти з будь-якого рахунку відповідача в сумі яка дорівнює розміру заборгованості.

У порушення умов спірного кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 22 812, 75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 148, 15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 664, 60 грн. що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.4/.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитним коштами в межах дії картки наданої банком, проте з нього не можливо встановити коли позичальник останній раз знімав кошти з даного рахунку, тому не можна визначати початок виникнення заборгованості. Отже, враховуючи строк дії кредитного ліміту, лише в межах якого можливе здійснення операцій з карткою, строк виникнення заборгованості починається на наступний день після закінчення строку його дії ( кредитного ліміту) та строку дії картки.

Надана позивачем довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картки не може бути прийнята до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, з огляду на наступне.

З довідки вбачається, що картковий рахунок №275049 за договором № SAMDN6684 відкритий починаючи з 03 серпня 2004 року та 16 серпня 2004 був встановлений кредитний ліміт, тоді як договір між сторонами було укладено лише 30 вересня 2004 року та відповідно до його умов дата відкриття рахунка № 275049 є дата підписання договору, тобто 30 вересня 2004 року. Отже, зміна розміру кредитного ліміту на протязі 2004-2009 років не може бути врахована, оскільки на її підтвердження не було надано будь-яких інших доказів окрім зазначеної довідки /а.с.8/.

З матеріалів справи вбачається, що стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності /а.с.34/.

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про застосування до даних правовідносин норм матеріального права, а саме статей 257, 258, 267 ЦПК України за наслідками яких відмовив в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції при ухвалені рішення неправильно було визначено строк дії договору, оскільки його умовами не передбачено що він дорівнює строку дії картки та у зв'язку з наведеними обставинами спірний договір дійсний і на час розгляду справи. Крім того, судом не було враховано здійснення позивачем останнього платежу 26 вересня 203 року в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання з боку відповідача свого боргу у зв'язку з чим перебіг позовної давності переривається. Проте з наведеними твердженнями колегія суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умова кредитного договору про те, що він діє у необмежений період часу (пункт 9.2.) суперечить наведеним нормам закону та не може бути визначена як строк його дії в розумінні статті 251 ЦК України, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що початок перебігу позовної давності починається с закінченням строку дії картки та встановленого на неї кредитного ліміту.

Відповідно до умов договору строк дії картки 2 роки, тобто до 30 вересня 2006 року. Тоді як, з позовними вимогами банк звернувся до суду лише 24 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку визначеним ст..257 ЦК України.

Щодо посилань апелянта про переривання строку позовної давності, слід зазначити наступне. Разом з апеляційною скаргою банком було надано виписку по рахунку відповідача за період 2013-2014 рік, з якої вбачається що 26 вересня 2013 року було здійснено переказ коштів між рахунками у розмірі 300 грн., проте це не є дією боржника, що свідчить про визнання нею свого боргу. Відповідно п.5.4 договору банк залишив за собою право примусового списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта в рахунок погашення виниклою заборгованості, отже даний платіж було здійснено самим банком шляхом переказу з іншого рахунку, що спростовую вчинення відповідачем будь-яких дій, які би могли свідчити про визнання боргу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення процесуального та матеріального права є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Калиновський А.Б.