Справа №591/4805/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/706/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати і компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» до ОСОБА_3 про визнання трудових правовідносин припиненими,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 02.07.2014 року, у якому після уточнення, ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» ( далі підприємство) заборгованість проіндексованої заробітної плати за грудень 2008 р. та січень 2009 р. у розмірі 12138,17грн.; середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.01.2009р. по 26.02.2010р. у розмірі 80299,84 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.02.2010р. по 08.04.2015р. у розмірі 374792,70грн.; компенсацію за затримку виплати заробітної плати за грудень 2008р. і січень 2009р. та за затримку виплати середньої заробітної плати протягом перебування у вимушеному прогулі за період з 29.01.2009р. по 26.02.2010р. в розмірі 79443,79грн.; індексацію заробітної плати за період з лютого 2009 р. по лютий 2010 р. у розмірі 1335,44грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.12.2008 року його було безпідставно відсторонено від роботи на посаді першого заступника голови правління, з 02.02.2009 року недопущено до роботи, а 26.02.2010 року звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України під час ліквідаційної процедури підприємства. Доводив, що йому не повністю нараховано і не виплачено заробітну плату за грудень 2008 року та січень 2009 року, не нараховано і не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2009 року до дня звільнення. Вказував, що при звільнені ці кошти йому виплачені не були, на них індексація та компенсація не нараховувались.

10.11.2014 року публічне акціонерне товариство «Сумський хлібокомбінат» (далі - ПАТ «Сумський хлібокомбінат») звернувся із зустрічним позовом, у якому посилаючись на невизнання ОСОБА_3 факту припинення трудових відносин унаслідок його звільнення, просив визнати припиненими трудові відносини між товариством та даним працівником з 26.02.2010 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.04.2015 року в задоволенні обох позовів відмовлено за їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу де оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05.06.2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08.04.2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації, компенсації та середнього заробітку скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнуто з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_3 12138,17 грн. проіндексованої заробітної плати, 66053,52 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, податки та обовязкові платежі з яких підлягають утриманню роботодавцем при виплаті, а також 5254,21 грн. компенсації за порушення строків виплат.

В іншій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 це рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь держави 834,46 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції і 417,23 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

За касаційними скаргами ОСОБА_3 та ПАТ «Сумський хлібокомбінат» ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 05.06.2015 року скасовано в частині первісного позову, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У частині вирішення зустрічних позовних вимог ПАТ «Сумський хлібокомбінат» рішення суду першої інстанції набрало законної сили і не оскаржується.

В апеляційній скарзі на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08.04.2015 року представник позивача, посилаючись на неповноту зясування обставин, невідповідність висновків фактичним обставинам і порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, а в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Сумський хлібокомбінат» рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивач не отримував наказу від 29.01.2009 року про допуск до роботи та вказує, що суд безпідставно проігнорував покази ряду свідків про перешкоди ОСОБА_3 потрапити на робоче місце у період з грудня 2008 року по червень 2009 року, після чого місцезнаходження відповідача було в інших містах (Дніпропетровськ, Київ), тому позивач не мав фактичної можливості виконувати свої трудові обовязки.

Вказує на помилковість висновків суду про те, що оплата за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, та про відсутність у ПАТ «Сумський хлібокомбінат» заборгованості по заробітній платі перед позивачем унаслідок припинення господарським судом провадження у справі про банкрутство товариства через погашення всіх боргів.

Зазначає про неправильне застосування судом до спірних правовідносин Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакціях від 02.07.2009 року та від 27.03.2014 року.

В судому засіданні представник позивача надав письмову заяву де виклав вимоги первісного позову і просив задовольнити.

Представник підприємство з рішенням місцевого суду згодний і просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи, що ОСОБА_3 з 02.02.2004 року працював у відкритому акціонерному товаристві «Сумський хлібокомбінат» (далі ВАТ «Сумський хлібокомбінат»), правонаступником якого є ПАТ «Сумський хлібокомбінат», зокрема з 26.08.2008 року на посаді першого заступника голови правління (т. 1 а. с. 2729, 3233).

Відповідно до штатного розпису з 01.09.2008 року посадовий оклад позивача становив 6045 грн. (т. 1 а. с. 27).

Наказом генерального директора ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 19.12.2008 року на період проведення аудиторської перевірки ОСОБА_3 було відсторонено від виконання посадових обовязків із збереженням заробітної плати та заборонено прохід на територію цілісного майнового комплексу ВАТ «Сумський хлібокомбінат» (т. 1 а. с. 30).

Наказом керівника підприємства від 29.01.2009р. № 25-вд позивача з 02.02.2009р. допущено до виконання посадових обовязків і даний наказ направлено на адресу проживання позивача цього дня, що підтверджується поштовими квитанціями (а.с.170,171)

Після відсторонення від роботи позивач починаючи з 02.02.2009 року до роботи не приступив і це підтверджується табелями обліку робочого часу. (т. 1 а. с. 172, 175184, т. 2 а. с. 18, 19).

Посилаючись у апеляційний скарзі на незаконність відсторонення його від роботи, позивач цей наказ не оспорює і докази того, що від не отримав такий наказ поштою суду не представив.

За наданим відповідачем розрахунком, з яким представник позивача був згодний за грудень 2008р. та січень 2009р. йому підлягало нарахуванню та виплаті з урахуванням індексації нарахованих сум 6644,26грн. та 6593,10грн. без урахування обовязкових утримань із заробітної плати.

Підприємством за грудень 2008 р. та січень 2009р. була нараховано позивачу заробітна плата не в повному обсязі ( за грудень 2008р. 3143,0грн. за січень 2009 р. 2448,0грн.), яка фактично не була сплачена, через припинення підприємством перерахування заробітної плати на банківські рахунки працівників ПАТ «Брокбізнесбанк» та здійснення виплати заробітної плати через касу підприємства. Нарахована не в повному обсязі сума заробітної плати була депонована на рахунок підприємства і до цього часу залишається не виплаченою.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2009 року (справа № Б29/161-09) порушувалось провадження про банкрутство ВАТ «Сумський хлібокомбінат» згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (т. 2 а. с. 71).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2009 року введено процедуру санації цього боржника в порядку ст. 53 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

12.06.2009 року в газеті «Голос України» № 107 (4607) опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, введено процедуру санації боржника, призначено керуючого санацією та розпорядника майна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2009 року затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ВАТ «Сумський хлібокомбінат» (т. 2 а. с. 7274).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2009 року ВАТ «Сумський хлібокомбінат» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедур у справі строком на 1 рік до 07.12.2010 року. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 1820, 184).

У подальшому, під час проведення процедури ліквідації повноваження ліквідатора виконували інші арбітражні керуючі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 211).

14.12.2009р. позивачу було направлено попередження про ліквідацію підприємства та його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП з цих підстав і пропоновано зявитися за трудовою книжкою за вказаною адресою у м. Суми. (а.с.т.1 185,187), яке він отримав 15.12.2009р.

Наказом ліквідатора ОСОБА_5 від 26.02.2010 року № 5-к у звязку з ліквідацією підприємства ОСОБА_3 звільнено з роботи з посади першого заступника голови правління з проведенням із ним повного розрахунку, виплатою вихідної допомоги та грошової компенсації за 116 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 02.02.2005 року по 19.12.2008 року на загальну суму 24887,11 грн. (т. 1 а.с. 188193).

У звязку з неявкою ОСОБА_3 для проведення розрахунку ліквідатор ОСОБА_8 з метою виконання зобовязання із виплати належних працівнику при звільненні коштів 31.10.2013 року вніс на депозитний рахунок приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_3 24887,11 грн., які складались з вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки (т. 1 а.с. 202, 203).

За квитанцією №3 від 31.10.2013р. ліквідатором на рахунок головного управління юстиції у Дніпропетровській області для передачі ОСОБА_11 перераховано 24887,11грн., які згідно повідомлення приватного нотаріуса 17.02.2014р. були перераховані на його банківський рахунок в ПАТ «Приватбанку».

На день звільнення позивач не працював і доказів того, що він після дізнання про звільнення звертався до підприємства з вимогою про виплату його належної суми розрахунку та не отриманої заробітної плати суду не надав.

З даним позовом до суду звернувся 02.07.2014р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2014 року, яка набрала законної сили, провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сумський хлібокомбінат» припинено, товариство визнано таким, що не має боргів та продовжує свою підприємницьку діяльність (т. 1 а.с. 2126, 210216, т. 2 а.с. 7679, 8084).

Викладені обставини сторонами не оспорюються.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було відомо про процедуру банкрутства ВАТ «Сумський хлібокомбінат», однак з вимогами про виплату заборгованості із заробітної плати, оплату часу вимушеного прогулу, здійснення нарахування індексації та компенсації чи іншого захисту прав до будь-якого суду не звертався. При цьому суд вказав, що ухвалою господарського суду провадження у справі про банкрутство товариства припинено у звязку із погашенням вимог усіх кредиторів, у тому числі із виплати заробітної плати працівникам підприємства, ВАТ «Сумський хлібокомбінат» визнано таким, що не має боргів та продовжує свою підприємницьку діяльність. Також судом вказано, що оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою та не є виплатою, яка була нарахована працівнику, але не сплачена, вважав, що позовні вимоги про стягнення компенсації та індексації заробітної плати є безпідставними.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно статей 116,117 КЗпП із змінами при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як розяснено у пункті 20 постанови пленуму Верховного Суду України, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у

роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд,

що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із

середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Отже, як вбачається з наказу від 19.12.2008 року, відсторонення ОСОБА_3 від виконання посадових обовязків відбулось на умовах збереження заробітної плати (т. 1 а.с. 30). Цей наказ ним не оскаржено і є діючим на час вирішення спору, тому незважаючи не відсутність підстав визначених ст. 46 КЗпП, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки отримав позов підприємство на даний час з ним не розрахувалась і належну до виплату заробітної плати за грудень 2008р. та січень 2009р. не сплатила, стягує за ці два місяці на користь позивача збережену заробітну плату виходячи із розміру встановленого посадового окладу з урахуванням розміру індексації за нараховані місяці згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» відповідно до розрахунку представленого підприємством в сумі 13237,36грн. без врахування обовязкових утримань із заробітної плати.

Через невиплату цієї заборгованості по заробітній платі на користь позивача за заявленим ним період з березня 2009 по лютий 2010 на нього корись підлягає стягненню індексація заробітної плати відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої оплата праці (грошове забезпечення) належить до обєктів індексації грошових доходів населення, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, виходячи з розміру невиплаченої заробітної плати 13237,36грн.

Суми індексації заробітної плати за цей період становить 10679,31грн.

На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» колегія суддів присуджує компенсацію працівнику 14.12.2009 року ліквідатор товариства ОСОБА_5 направила рекомендованим листом попередження ОСОБА_3 про його звільнення з 26.02.2010 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією ВАТ «Сумський хлібокомбінат» та запропонувала йому зявитися на підприємство за трудовою книжкою (т. 1 а.с. 185, 186). Це повідомлення адресат отримав 15.12.2009 року (т.1 а.с. 187).

втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством і стягує на користь позивача нараховану суму компенсації за порушення строків виплати заробітку за наведені вище два місяця у розмірі 1379грн.

Доводи позову про те, що у період з дня його відсторонення від роботи з 19.02.2008 по 26.02.2010р. ним вчинено вимушений прогул через недопущення до роботи не підлягають задоволенню і тому за цей період на його користь підлягає стягненню середній заробіток за цей період з нарахуванням індексації та компенсації не підлягає задоволенню.

Позивачем не спростовано належними доказами про необізнаність з наказом від 29.01.2009р. № 25-вд про його допущення з 02.02.2009р. до виконання посадових обовязків та вчинення з боку підприємства перешкод у виконанні ним своїх посадових обовязків у період з 02 лютого 2009 до часу звільнення 26.02.2010.

Як вже зазначалось сам наказ про відсторонення його від роботи він не оскаржив і за цей період за ним зберігалась заробітна плата.

Доводи позову та апеляційної скарги про те, що він не отримував наказу про допуск до роботи, який йому було направлено поштою, він не підтвердив, а саме цю обставину відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України він повинен довести суду.

Щодо показів ряду свідків про перешкоди ОСОБА_3 потрапити на робоче місце у період з грудня 2008 року по червень 2009 року, та зміну місцезнаходження підприємства, чому він не мав фактичної можливості виконувати свої трудові обовязки, колегія ставиться критично, бо визнає його належне повідомлення підприємством свого працівника про допущення до виконання своїх службових обовязків та відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про належне реагування працівника відповідно до законодавства про працю щодо захисту порушеного права по виконанню посадових обовязків.

До суду позивач звертався тільки з заявою про видачу наказу щодо стягнення заробітної плати та 02.07.2014р. з даним позовом. Окрім того, вже у грудня 2009 року позивача ліквідатором підприємства було попереджено про звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП, але ніяких вимог з приводу недопущення його до роботи не заявив.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, визнає, що позивач з 02.02.2009р. фактично не приступив до роботи і це підтверджується документами обліку робочого часу, тому підстав визнавати, що він в цей період відбував у вимушеного прогулі немає і цей період не підлягає оплаті шляхом нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки цей період часу останній не працював, то заробітна плата за цей період відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП йому не нараховувалась.

У звязку з тим, що на час звільнення підприємство мало перед позивачем не оспорювана суми заборгованості по заробітній платі, яка не була йому виплачена і після зявлення позову, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який складає з 02.07.2014 враховуючи заявлені вимоги по 08.04.2015р. 197 робочих днів, колегія суддів відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП стягує на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 59275,33грн.( 13237,36: 44дн.( 23 дня грудня 2008р. та 21 день лютого 2009р.)= 300,84грн. х197дн.)

Всього на користь позивачу підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 13237 гривень 36 копійок з урахуванням індексації, індексацію за період з березня 2009 по лютий 2010 року в сумі 10679 грн. 31коп. та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 1379 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні в сумі 59275грн.33 коп. а разом 84571 грн.

При виплаті заробітної плати підлягає утриманню податки та інші обовязкові платежі.

Стягнення заробітної плати за один місяць - грудень 2008 р. у розмірі 6644грн.26 коп. допустити до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації за попередні місяці на час, коли ця заробітна плата повинна була виплачена, розмір сум індексації та компенсації через порушення строків її виплати, колегія судів брала до уваги розрахунок наданий підприємством, оскільки представник позивача його не оспорював.

Відповідно до частин 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання ст.ст.213,214 ЦПК України, оскільки місцевим судом не було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, через що допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов задовольняється частково.

У звязку частковим задоволення позову ОСОБА_3 відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір за першу інстанцію у розмірі 1268грн.93коп. та за апеляційний перегляд 1395 грн.84 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324,367 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства « Сумський хлібокомбінат » на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 13237 гривень 36 копійок з урахуванням індексації, індексацію за період з березня 2009 по лютий 2010 року в сумі 10679 грн. 31коп. та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 1379 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні в сумі 59275грн.33 коп. а разом 84571 гривені.

При виплаті заробітної плати здійснити утримання податків та інших обовязкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення присудженої заробітної плати за грудень 2008 року в розмірі 6644грн.26 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства « Сумський хлібокомбінат » на користь держави судовий збір в сумі 1268 грн. 57 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір в сумі 1395 грн.43 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді