Єдиний унікальний номер 341/1098/16-ц
Номер провадження 2/341/526/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гаполяка Т.В.

секретаря Томин Л.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Заповідника «Давній Галич», третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за розширений обсяг робіт та моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Національного Заповідника «Давній Галич» (далі по тексту Заповідника), збільшивши позовні вимоги просить суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ Заповідника № 61К від 04 травня 2016 року про її звільнення з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул;

-поновити її на роботі прибиральницею службових приміщень;

-стягнути з відповідача в її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу;

-стягнути з відповідача в її користь 20 595 грн. доплати за розширений обсяг робіт;

-стягнути з відповідача в її користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Судом залучено до участі у справі третьою особою генерального директора Заповідника ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що17 лютого 2012 року прийнята на роботу в Заповідник прибиральницею службових приміщень. Працюючи в установі дотримувалась службових обовязків, трудової дисципліни. 05 травня 2016 року їй стало відомо про звільнення 04 травня 2016 року за прогул. Вважає дане звільнення незаконним і таке, що було здійснено з мотивів неприязні адміністрації до неї. Неприязнь зумовлена тим, що раніше вона також була звільнена з роботи з ініціативи роботодавця після чого 30 грудня 2014 року поновлена на роботі за рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області.

В день звільнення її не ознайомили з наказом про звільнення та не видали трудової книжки. До часу звільнення від неї не вимагали письмових пояснень.

Окрім цього, наказом № 204-К від 13 серпня 2013 року їй встановлено 50 % доплати за розширений обсяг робіт. Однак, дану доплату їй не виплачували і заборгованість по заробітній платі становить - 20 595 грн. доплати за розширений обсяг робіт за період з 01 серпня 2013 року по 01 травня 2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково пояснила, що до часу звільнення в лютому 2014 року працювала прибиральницею в адміністративному корпусі Заповідника, що по вул. І.Франка в м. Галичі, Івано-Франківської області. Після поновлення на роботі переміщена в приміщення відділу фондів, що по вул. Святого Миколая в м. Галичі. Умови праці були незадовільні. З колективом не конфліктувала, однак колектив відносився до неї вороже, працівники шкодили їй. 14 квітня 2016 року вона зранку прийшла на роботу, виконувала обовязки. Перед обідом до неї подзвонив чоловік та повідомив, що в с. Тустань, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл., де вона проживає, приїхали журналісти для зясування обставин конфлікту між нею та сусідкою з приводу земельної ділянки. Була відсутня близького 1 години. Ще до обіду повернулась на роботу. Під час обідньої перерви знову відлучилась додому, і опісля обіду була на роботі до кінця робочого дня. 15 квітня 2016 року нікуди протягом робочого часу не відлучалась. 18 квітня 2016 року до початку обідньої перерви відлучилась до лікаря стоматолога і після обіду повернулась на роботу, де була до кінця робочого дня. Складені акти про її відсутність на роботі не відповідають дійсності і є результатом змови працівників. Крім цього, їй з січня 2014 року не нараховують та не виплачують доплату за розширений обсяг робіт, а тому виникла заборгованість по заробітній платі. Протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях внаслідок погіршення стану здоровя, зневіри.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 позов підтримав. Зазначив, що адміністрацією Заповідника порушено порядок звільнення працівника з огляду на те, що від ОСОБА_1 не витребовувались письмові пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов заперечила. Заперечуючи позов покликалась на те, що ОСОБА_1 працювала прибиральницею службових приміщень Заповідника. У установі діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, якими визначено початок робочого часу 09.00 год., кінець 18.15 год. (пятниця 17.00 год.). Обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год.

14, 15, 18 квітня 2016 року позивач була відсутня на роботі з 11.00 год. до кінця робочого дня, про що складені відповідні акти. 21 квітня 2016 року позивачу було запропоновано надати пояснення причин відсутності, однак така відмовилась, про що завідувачем Відділу фондів Заповідника ОСОБА_5 повідомлено адміністрацію Заповідника.

За поданням генерального директора Заповідника профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогул. Після чого генеральним директором Заповідника винесено наказ про звільнення. З наказом ОСОБА_1 відмовилась знайомитись і відмовилась отримати трудову книжку. На даний час така зберігається у відділі кадрів. Доплата за розширений обсяг робіт була встановлена до кінця 2013 року та така виплачувалась за рахунок коштів економії заробітної плати в межах бюджетного року. В наступний період у звязку з відсутністю економії коштів доплата не нараховувалась та не виплачувалась.

Третя особа ОСОБА_2 позов заперечив. Зазначив, що жодної неприязні у нього до позивача не було і немає. Внаслідок порушення трудової дисципліни прогул, отримавши згоду профспілкового комітету вирішив застосувати дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у виді звільнення, оскільки раніше за аналогічні правопорушення накладались дисциплінарні стягнення у виді догани.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що працює головним зберігачем фондів Заповідника. Робоче місце Відділ фондів, що в приміщенні по вул. Святого Миколая в м. Галичі. 14, 15 та 18 квітня 2016 року позивач була відсутня на роботі з 11.00 год. до завершення робочого дня, про що складено відповідні акти. Він ініціював складення таких.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює провідним науковим співробітником Заповідника. Робоче місце Відділ фондів, що в приміщенні по вул. Святого Миколая в м. Галичі. 14, 15 та 18 квітня 2016 року разом з іншими співробітниками актувала відсутність ОСОБА_1 на роботі. Така булла відсутня з 11 год. до кінця робочого дня. Акти складались по завершенні робочого дня.

Аналогічні покази наддали ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює прибиральницею службових приміщень Заповідника. В кінці 2013 року їй та прибиральницям ОСОБА_15 та ОСОБА_1 було встановлено доплату за розширений обсяг робіт, хоча фактично обсяг робіт не був збільшеним. Доплату вастановлено наказом попереднього керівника ОСОБА_16 з наміром використати кошти доплати на придбання для заповідника пральної машинки. Суми доплати в такий спосіб і були освоєні. Доплату виплачували до кінця 2013 року.

Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_15

За приписами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що Національний Заповідник «Давній Галич» є юридичною особою, керівником якої є ОСОБА_2 В даній установі створена первинна профспілкова організація, членом якої є ОСОБА_1

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі прибиральницею службових приміщень.

Цього ж дня наказом Генерального директора Заповідника ОСОБА_1 за її згодою переміщено в межах установи у приміщення Відділу фондів (а.с. 152). Переміщення проведено за згодою ОСОБА_1., хоча в силу ч. 2 ст. 32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості.

В установі діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, якими встановлено початок робочого часу 09.00 год., кінець 18.15 год. (пятниця 17.00 год.). Обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год. з такими ознайомлена ОСОБА_1 (а.с. 22-24).

19 січня 2016 року за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на робочому місці у робочий час 12 січня 2016 року з 17.00 год. до 18.15год. та 15 січня 2016 року з 14.00 год. до 17. 00 год. до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с. 31).

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 11.00 год. до 18.15 год.

15 квітня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 11.00 год. до 17.00 год.

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 11.00 год. до 18.15 год.

Факт відсутності на роботі позивача у зазначені періоди доводиться показами свідків, комісійними актами (а.с. 142 - 144), табелем обліку робочого часу, відповідно до якого 14,15,18 квітня 2016 року ОСОБА_1 працювала по 2 год. (а.с. 27), розрахунковим листком заробітної плати за квітень 2016 року (а.с. 156).

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник...

Перевіряючи, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, судом встановлено наступне.

21 квітня 2016 року Генеральним директором Заповідника ОСОБА_17 запропоновано позивачу надати письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі, що стверджується письмовим повідомленням (а.с. 25).

Позивач відмовилась отримати повідомлення про надання пояснень та надати такі, що стверджується службовою запискою головного зберігача фондів ОСОБА_5 (а.с. 26), змістом протоколу засідання профспілкового комітету Заповідника, згідно якого ОСОБА_1 зазначила про відмову надавати пояснення (а.с. 80).

26 квітня 2016 року Генеральним директором Заповідника внесено подання профспілковому комітету Заповідника погодити звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 28).

27 квітня 2016 року на засіданні профспілкового комітету Заповідника з участю позивача розглянуто внесене подання та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 29).

Наказом генерального директора Заповідника № 61К від 04 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (а.с. 7).

Цього ж дня 04 травня 2016 року позивачу вручались копія наказу про звільнення та трудова книжка, однак така відмовилась отримати зазначені документи, про що складено відповідний акт (а.с. 30).

05 травня 2016 року позивачу скеровано поштою повідомлення про необхідність отримання трудової книжки чи надання згоди на відправлення поштою, однак така відмовилась отримати поштове відправлення (а.с. 35,36).

Відтак, адміністрацією Заповідника дотримано процедуру звільнення.

Суд критично оцінює доводи позивача та представника про те, що не дотримано процедуру звільнення з огляду на те, що не витребовувались пояснення працівника, не ознайомлювалась позивач з наказом про звільнення, оскільки такі спростовуються зазначеними доказами.

Аналізуючи доцільність застосування такого крайнього заходу, як накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд вважає що в даному конкретному випадку такий є виправданим.

На позивача за порушення трудової дисципліни притягувалась до дисциплінарної відповідальності, зокрема 19 січня 2016 року за відсутність на робочому місці у робочий час 12 січня 2016 року з 17.00 год. до 18.15год. та 15 січня 2016 року з 14.00 год. до 17. 00 год. до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

Відсутність на роботі 14, 15, 18 квітня 2016 року є також системним. Поважною причиною відсутності на роботі 18 квітня 2016 року є перебування на амбулаторному прийомі в період 12.30. 14.45 год. в Галицькій ЦРЛ в лікаря-стоматолога ОСОБА_18 (а.с. 82). Однак, після прийому, обставин які слугували перешкодою повернутись до роботи в межах одного населеного пункту судом не встановлено. Доказів поважності відсутності на роботі в інші дні судом не встановлено.

Форма оплата праці прибиральниці є погодинною. Протягом робочого часу прибиральниця зобовязана виконувати свою роботу. Систематична відсутність прибиральниці на робочому місці (невиконання роботи) та відсутність продукту праці є тією шкодою, яка завдається установі, якої б не було за умови виконання своєї роботи.

Відтак в позові в частині вимог:

- визнати незаконним та скасувати наказ Національного Заповідника «Давній Галич» № 61К від 04 травня 2016 року про звільнення позивача з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул;

-поновити позивача на роботі прибиральницею службових приміщень;

-стягнути з відповідача в користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу,

-слід відмовити.

Суд критично оцінює доводи позивача про її незаконність звільнення адміністрацією з особистих мотивів, з огляду на наступне.

Диспозицією ч. 1 с. 172 КК України, визнано діяння, а саме незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів злочином. За заявою ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим з ОВС УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_19 проведено перевірку та за результатами такої складено висновок про не встановлення ознак складу злочину. Доказів оскарження дій чи бездіяльності працівників органів внутрішніх справ з огляду на прийняття зазначеного рішення, прийняття протилежного рішення, судом не здобуто.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам надан розяснення, що відповідно до статті 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З огляду на наявність підстав для відмови в позові частині визнання незаконним звільнення позивача та поновлення такої на роботі, в позові в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обовязки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Хоча стаття 105 КЗпП прямо і не вказує на доплату за розширення зони обслуговування та на доплату за збільшення обсягу виконуваних робіт, однак по аналогії Закону нею вругульоввані дані відносини.

Доплату за розширений обсяг робіт слід встановлювати за рахунок вакантних ставок.

Згідно штатного розпису в Заповіднику наявні 7,5 штатних одиниць прибиральниць, 7 з яких заповнено. В період з 01 серпня 2013 року по травень 2015 року вакансій прибиральниць в Заповіднику, окрім 0,5 штатної одиниці не було.

Наказом № 204К від 13 серпня 2013 року Генерального директора Заповідника ОСОБА_20 за розширений обсяг робіт встановлено доплату в розмірі 50% прибиральницям ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_1 (а.с. 75). Така виплачувалась включно по грудень 2013 року, що визнається сторонами.

Фактично підстав для встановлення даної доплати не було, оскільки обсяг робіт не збільшився і працівники не виконували роботи відсутнього працівника.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року з Заповідника на користь ОСОБА_1 стягнуто середньомісячний заробіток в розмірі 10 954, 80 грн. за час вимушеного прогулу в період з 05 лютого 2014 року по 16 листопада 2014 року

З 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 закріплена за приміщенням Відділу фондів по вул. Святого Миколая в м. Галичі Івано-Франківської обл. При площі фондосховища 297 м.кв. з урахуванням нормативів, визначених Міжгалузевими нормами чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі, затвердженими наказом Мінпраці України від 11 травня 2004 року № 105 дана площа повинна обслуговуватись однією штатною одиницею прибиральниці. Прибирання приміщення відділу фондів здійснювало двоє працівників.

Відтак, відсутні правові підстави для встановлення доплати за розширений обсяг робіт, а тому в позові в частині стягнення 20 595 грн. доплати за розширений обсяг робіт слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 143- 149 КЗпП України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Національного Заповідника «Давній Галич», третьої особи ОСОБА_2 з вимогами:

-визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора Національного Заповідника «Давній Галич» № 61К від 04 травня 2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул;

-поновити ОСОБА_1 на роботі прибиральницею службових приміщень;

-стягнути з Національного Заповідника «Давній Галич» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

-стягнути з Національного Заповідника «Давній Галич» на користь ОСОБА_1 20 595 (двадцять тисяч пятсот девяносто пять) грн. доплати за розширений обсяг робіт;

-стягнути з Національного Заповідника «Давній Галич» на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди

-відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_21