Справа №266/480/16-ц
Провадження № 6/266/13/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря Петрухіной Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС Маріупольського МУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року старший державний виконавець звернувся до суду з поданням, вказуючи на те, що в них на виконанні знаходиться виконавче провадження ЄДРВП № 1/8063915 по примусовому виконанню рішення № 2-1467 від 07.06. 2007 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини від заробітної плати, заборгованість станом на 11.02. 2016 року становить 46648,00 гривень. Також зазначив, що боржник добровільно своїх зобовязань не виконує, дій направлених на погашення боргу не здійснює. Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1шляхом заборони перетинання державного кордону України до виконання своїх зобовязань.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає зазначене подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні Приморського ВДВС перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 1/8063915 по примусовому виконанню рішення № 2-1467 від 07.06. 2007 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини від заробітної плати.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01. 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Тобто, застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Факт ухилення боржника на думку заявника підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження, з посилання на повідомлення боржника у визначеному законодавством порядку. Всупереч цьому, державний виконавець на надав копію поштового повідомлення про надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, до матеріалів подання всупереч «Інструкції з організації примусового виконання рішень», не надано жодного доказу на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобовязань боржником.

Крім того, подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Посилання на відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як встановлення тимчасового обмеження у права виїзду за межі України.

Разом із тим, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Аналогічна право позиція викладена в листі Верховного Суду України "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України".

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначених державним виконавцем обставин, а також докази, які свідчать про доцільність обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст. 11,32 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС Маріупольського МУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її отримання до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя.

Суддя Дзюба М. В.