Ухвала

іменем україни

19 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Бучацької міської ради, ОСОБА_14, ОСОБА_15, третя особа - Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_15 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони проживають у будинках АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області від 18 червня 2013 року з прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 була вилучена земельна ділянка, площею 0,0028 га, та передана у власність ОСОБА_15 для індивідуального гаражного будівництва. ОСОБА_15 оформив право власності на зазначену земельну ділянку та 20 січня 2014 року подарував її ОСОБА_14 Крім того, міською радою протиправно надано дозвіл ОСОБА_14 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці. Позивачі зазначають, що вказані рішення Бучацької міської ради Тернопільської області, договір дарування та державний акт ОСОБА_14 на спірну земельну ділянку, спорудження на цій земельній ділянці торгівельного павільйону, порушують їхні права, так як зазначена земельна ділянка була у спільному користуванні жителів будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та незаконно вилучена з прибудинкової території та надана ОСОБА_15

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 просять: визнати незаконними та скасувати рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 28 січня 2014 року, від 18 червня 2013 року; визнати недійсним державного акт на право власності на спірну земельну ділянку; визнати недійсним вказаний вище договору дарування.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 18 червня 2013 року «Про затвердження ОСОБА_15 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва в АДРЕСА_2». Визнано незаконним і скасовано рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 28 січня 2014 року «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_14 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності АДРЕСА_2». Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0028 га, по АДРЕСА_2, укладений 12 січня 2014 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_15, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області від 30 вересня 1976 року за багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка, площею 350 кв. м.

Будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі житлово-експлуатаційної організації - Бучацького ККП.

Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області від 18 червня 2013 року земельну ділянку, площею 0,0028 га, по АДРЕСА_2 вилучено з користування Бучацького ККП, переведено у землі, не надані у власність та користування, та передано ОСОБА_15 для індивідуального гаражного будівництва.

Після виготовлення правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, ОСОБА_15 12 січня 2014 року подарував її ОСОБА_14

Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області від 28 січня 2014 року надано дозвіл суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_14 (далі - СПД-ФО ОСОБА_14) на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності відповідно до схеми прив'язки тимчасової споруди по АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці.

Листом від 29 лютого 2016 року Бучацька міська рада Тернопільської області підтвердила, що земельна ділянка площею 0,0028 га, яка рішенням міської ради від 18 червня 2013 року вилучена з користування Бучацького ККП та передана у власність ОСОБА_15, відносилась до загальної площі земельної ділянки, що закріплена за будинком АДРЕСА_2, тобто була прибудинкової територією.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Гараж відповідача, який був розміщений по АДРЕСА_1, не є капітальною спорудою, у нього відсутній фундамент, тобто він не є нерухомим майном, тому для його встановлення не обов'язкове виділення у власність земельної ділянки. Крім того, гараж з прибудинкової території демонтовано.

Стаття 120 ЗК України передбачає перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій земельній ділянці.

Отже, сам факт перебування рухомої речі (металевого гаража) у власності ОСОБА_15 не є достатньою підставою для надання йому у власність земельної ділянки із земель, що відносяться до прибудинкової території багатоквартирного будинку, без відома співвласників квартир цього будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що вилучення частини прибудинкової території та надання її ОСОБА_15, який у подальшому подарував її ОСОБА_14, та надання дозволу ОСОБА_14 на встановлення на цій земельній ділянці тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, порушують права позивачів як мешканців та власників квартир у будинку АДРЕСА_2. Оскільки ОСОБА_15 неправомірно, на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, передано у власність земельну ділянку (частину прибудинкової території багатоквартирного будинку), яку він подарував ОСОБА_14, то договір дарування не може вважатись таким, що укладений з дотриманням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_15 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К. Гримич