Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/4535/16-ц
Провадження № 2/711/1475/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

14 листопада 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Позарецької С.М.,

при секретарі - Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що від спільного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

02.09.2015 шлюб між ними розірвано. Дитина залишилася проживати з позивачем у м. Черкаси за адресою: АДРЕСА_2 а відповідач з лютого 2015 року проживає окремо.

Із лютого 2015 року відповідач не займається вихованням дитини, не спілкується з нею, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя. До того ж, за вказаний час, тобто з лютого 2015 відповідач не надавав дитині будь-якої матеріальної допомоги: все навантаження щодо матеріального утримання дитини перебувало та перебуває на позивачеві.

Вказані обставини підтверджуються даними висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради № 176/30-03-0 від 04.05.2016, а також поясненнями свідків.

Крім того вказує, що жодного з покладених законом на відповідача, як на батька дитини, обов'язку, - він не виконує: з лютого 2015 року не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, не відвідує дитину, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Відповідач жодного разу не відвідував ані навчальний заклад дитини, ані лікарню, де дитина лікується - повністю ігнорує факт спорідненості з дитиною.

Після розлучення позивач повернула собі дівоче прізвище - «ОСОБА_1», та, враховуючи вищевикладені обставини, зважаючи на інтереси дитини (можливість усиновлення у ранньому віці без завдання моральної шкоди), позивач бажає змінити прізвище дитини з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Відстороненість відповідача від долі дитини конклюдентно свідчить про відсутність його згоди на зміну прізвища дитини.

На підставі викладеного, позивач просить суд, - позбавити громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також змінити прізвище ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про зміну прізвища дитини, - залишено без розгляду на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано 02.09.2015. За час перебування в шлюбі у них народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Батько жодним чином не цікавиться сином та не надає будь-якої допомоги. Крім того, на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 - органами ДВС відкрите виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа за вказаним рішенням суду. Проте, відповідач по справі аліменти не сплачує, що підтверджується довідкою органу ДВС про заборгованість з виплати аліментів. ОСОБА_3 покладених законом, як на батька дитини, обов'язків не виконує, з лютого 2015 року не спілкується з дитиною, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, не відвідує дитину, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Відповідач жодного разу не відвідував ні навчальний заклад дитини, ні лікарню, де дитина лікується - повністю ігнорує факт спорідненості з дитиною. А тому, вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, проте батько самоусунувся від дитини та не має зараз до неї ніякого відношення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованими листами, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи.

В судовому засіданні представник третьої особи за довіреністю - ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Зазначила, що за заявою ОСОБА_1 служба у справах дітей вирішувала питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Батько жодного разу за викликами на засідання комісії не з'являвся, але повідомив, що з'являтись не буде і зазначив, що дане питання його не цікавить. У зв'язку із зазначеним, прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 Було встановлено, що батько не спілкується з дитиною, не має такого бажання, не сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того, відсутність батька негативно впливає на розвиток дитини.

Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши думку позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

встановлено, що 08.08.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси, який на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2015, розірвано.

За час перебування в шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_2, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №206. Крім того, у розділі «Батьки» зазначено: батько - ОСОБА_3, а мати - ОСОБА_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2015 стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до даних довідки комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради № 3789 від 19.09.2015 та № 677 від 25.02.2016 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №76 «ЗОЛОТИЙ ПІВНИК» про обстеження житлово-побутових умов проживання дитини №17 від 02.03.2016, - ОСОБА_2 проживає в достатньо хороших житлово-побутових умовах. Має все необхідне для свого розвитку. Дитина добре доглянута. Мати не має шкідливих звичок. В сім'ї панує позитивна, доброзичлива атмосфера.

За даними довідки Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції №957/08-03-46 від 03.03.2016 вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_3 у період з 18.05.2015 по 01.03.2016 за виконавчим листом №711/296/15-ц від 01.10.2015, який видано Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2.

Крім того, згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради №176/30-03-03 від 04.05.2016, - орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

За місцем роботи позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно, що вбачається із даних характеристики від 04.03.2014 за №24/11, виданої деканом Черкаського факультету Національного університету «Одеська юридична академія».

Як вбачається із даних характеристики на відповідача ОСОБА_3, яка видана завідуючою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №76 «ЗОЛОТИЙ ПІВНИК», - батько ОСОБА_2 в дошкільний заклад не приходив, сина не забирав, не займався вихованням сина та не цікавився ним.

Як зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Способи захисту визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст.155 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в т.ч. один із батьків (ст. 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п.2 ч.1 - якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч.3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Частиною 1 статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду справи, встановлено факт невиконання ОСОБА_3 обов'язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і в подальшому займатись питаннями виховання та утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; батько, тобто відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов'язків щодо своєї дитини. Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що мати - позивач по справі, чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька з сином.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність заперечень щодо заявлених вимог з боку органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Декларацією ООН прав дитини (1959), Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 166, 171, 180, СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька