РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/330/16-ц

25 липня 2016 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Мініча Г. Г.

за участю:

секретаря Піонтківської О. О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи не з'явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області (далі третя особа), звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини (далі позов або позовна заява).

Позов позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 07.10.2011 укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, про що зроблено актовий запис № 205. Під час шлюбу народився син ОСОБА_3, 2012 р. н. Позивач зазначила, що протягом останнього року сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, оскільки відповідач під час сварок припускався аморальних вчинків відносно неї у вигляді фізичної розправи у присутності сина та неодноразово погрожував забрати сина. За таких умов позивач шлюб просила розірвати та визначити місце проживання сина разом з нею за адресою, вказаною у позові. Також зазначила, що відповідач протягом тривалого часу самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю та не надає належної допомоги і не бере участі у вихованні дитини, хоча має можливість, оскільки є фізично здоровим, не бажає у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу. Тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина.

Позивач в судовому засіданні 25.07.2016 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача.

В судовому засіданні 25.07.2016 відповідач позовні вимоги визнав частково, не визнав позовну вимогу стосовно розірвання шлюбу.

Представник третьої особи ОСОБА_4 (доручення від 11.05.2016) в судове засідання 25.07.2016 не з'явилася, подала до суду заяву від 11.05.2016 про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує (а. с. 26).

Враховуючи, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем відповідної частини позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2011, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 07.10.2011 (а. с. 6).

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.10.2012 (а. с. 8).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач в судовому засіданні 25.07.2016 підтвердила та визнала, що: 1) шлюбні відносини між ними фактично припинилися; 2) вони вже протягом кількох місяців проживають окремо; 3) примирення між ними неможливе.

Хоча відповідач не визнав позов саме у тій частині, що стосується розірвання шлюбу, однак відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов в цій частині не визнає, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня спільна вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А значить позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Як зазначено вище та підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.10.2016 (а. с. 8), позивач та відповідач є батьками ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н. Даний факт визнається відповідачем з огляду на визнання ним позову у частині визначення місця проживання дитини з матір'ю. А тому дана обставина згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт обстеження житлових умов сім'ї ОСОБА_1 від 22.03.2016 (а. с. 9), відповідно до якого комісія Органу опіки і піклування Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_1

Враховуючи, що позивач позов підтримала в повному обсязі, відповідач в судовому засіданні також визнав позов в частині визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, суд приходить до висновку, що спору між позивачем та відповідачем щодо місця проживання дитини не існує, тобто фактично на час розгляду справи в суді позивач згоден з тим, що ОСОБА_5 має бути залишений на вихованні позивача. А тому дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. З огляду на це суд приходить до висновку, що позов і в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Позивач та відповідач в судовому засіданні 25.07.2016 визнали, що станом на момент розгляду справи їх син ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н., постійно проживає з позивачем. Дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. А значить позивач має право на подання позову в частині вимог про стягнення аліментів з відповідача.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А значить, аліменти підлягають стягненню до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З огляду на визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, яке прийняте судом, суд приходить до висновку, що відповідач за станом здоров'я, матеріальним становищем має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі, вказаному позивачем у позові. З аналізу матеріалів справи не вбачається наявність інших обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів. З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з дня подання позовної заяви до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць... . З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині допущення негайного виконання рішення в межах суми платежу по аліментам за один місяць.

Позивач у позові просила суд судові витрати покласти на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1102,40 грн. (за дві вимоги немайнового характеру), що підтверджується квитанціями від 11.03.2016 (а. с. 1) та від 11.04.2016 (а. с. 17). Вказані витрати були фактично понесені позивачем та документально підтверджені. А значить з огляду на задоволення позову у повному обсязі, визнання відповідачем позову у частині стягнення на користь позивача судових витрат з відповідача, судові витрати у справі мають бути присуджені з відповідача на користь позивача.

Позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу стосовно стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А значить з огляду на задоволення позову у повному обсязі судові витрати у справі, а саме судовий збір за вимогу стосовно стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мають бути присуджені з відповідача в дохід держави.

Сума судового збору за подання позову в цій частині згідно з ч. 1, пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" складає 551,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 8, 79, 88, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 07.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 205 між ОСОБА_1, 26.07.1992 р. н., РНОКПП: НОМЕР_1, та ОСОБА_2, 30.11.1983 р. н., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвати.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н., з його матір'ю ОСОБА_1, 26.07.1992 р. н., РНОКПП: НОМЕР_1, за адресою: вул. Миру, 7, смт Черняхів, Житомирська область.

Стягувати з ОСОБА_2, 30.11.1983 р. н., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_1, 26.07.1992 р. н., РНОКПП: НОМЕР_1, на утримання сина ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н., у розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2016 і до досягнення ОСОБА_5, 09.10.2012 р. н., повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.11.1983 р. н., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, 26.07.1992 р. н., РНОКПП: НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.11.1983 р. н., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., який підлягає сплаті за наступними платіжними реквізитами: п/р № 0604, отримувач: УДКСУ у Черняхівському районі, код платежу: 22030101, ідентифікаційний код отримувача: 37684003, банк отримувача: ГУДКСУ у Житомирській області, МФО: 811039, ідентифікаційний код суду: 02896236.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Г. Г. Мініч