Справа №481/1100/15-ц 14.07.2016 14.07.2016 14.07.2016
Провадження №22-ц/784/1668/16
Єдиний унікальний номер судової справи: 481/1100/15-ц Суддя першої інстанції Уманська О.В.
Номер провадження: 22-ц/784/1668/16 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Золота Нива» (далі ПОСП «Золота Нива») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, додатку до нього та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

22 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з пізніше уточненим позовом до ПОСП «Золота Нива» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, додатку до нього та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі Державного акту серії МК № 050537 від 11 грудня 2003 року йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 6,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області.

23 грудня 2003 року невідомою особою від його імені був укладений та зареєстрований 2 січня 2004 року в Новобузькому районному відділі земельних ресурсів за № 929 договір оренди вказаної земельної ділянки з ПОСП «Золота Нива», про що позивачу стало відомо в середині 2014 року.

У звязку з чим 4 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до голови ПОСП «Золота Нива» із заявою про повернення належної йому земельної ділянки після збору відповідачем урожаю. Однак, відповіді на цю заяву не отримав.

Посилаючись на те, що згоди на укладення зазначеного договору оренди він не давав і його не підписував, позивач просив суд визнати указаний правочин недійсним і повернути йому спірну земельну ділянку в належному стані.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено у звязку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що про порушення свого права дізнався лише в 2014 році, а тому позовну давність не пропустив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи й дійшов вірного висновку про те, що позивач подав у суд позов з пропуском позовної давності, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2003 року сторониуклали строком на 16 років договір оренди земельної ділянки, площею 6,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, яка належить позивачу на праві власності за Державним актом від 11 грудня 2003 року. 8 січня 2004 року вказаний договір оренди був зареєстрований Новобузьким районним відділом земельних ресурсів Миколаївської області.

Із матеріалів судово-почеркознавчої експертизи № 528 від 18 квітня 2016 року слідує, що підпис від імені ОСОБА_2 в спірному договорі оренди земельної ділянки від 23 грудня 2003 року та в додатку до вказаного договору оренди земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_2 і ПОСП «Золота Нива» в особі ОСОБА_6, зареєстрованому за № 929 від 8 січня 2004 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Однак, в судовому засіданні позивач не заперечував, що протягом 2003-2015 років він отримував від відповідача орендну плату та ставив свої підписи у відомостях про отримання орендної плати. При цьому у 2014 році він не погодився з розміром орендної плати та усно звертався до відповідача з приводу збільшення орендної плати, але дії останнього не оскаржував.

Більш того, як вбачається із пояснень позивача ОСОБА_2, копію спірного договору оренди він отримав ще в середині 2004 року, але проглянув його неуважно (тільки 1 і 2 сторінку). Лише в 2014 році звернув увагу на те, що орендна плата за 2012-2014 роки не змінювалася, а компенсація інфляції не застосовувалась. Тому проглянув тепер вже всі сторінки договору оренди та виявив, що підпис у цьому договорі та у додатку до нього виконано не ним.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представники відповідача, не визнаючи позовні вимоги, просили суд відмовити в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України особа, яка подає позов (позивач), повинна довести в суді, що вона не мала можливості довідатися про порушення свого права раніше.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення часу виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 28 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини визнанні сторонами, доказуванню не підлягають.

Таким чином, уклавши вказаний договір оренди вказаної земельної ділянки, позивач тривалий час був задоволений його виконанням і не ставив питання про його недійсність. Через свою недбалість він виявив відсутність свого підпису в договорі лише в середині 2014 року, а звернувся до суду 22 липня 2015 року, тобто з пропуском 11 років позовної давності. Наявність поважних причин пропущення позовної давності (ч. 5 ст. 267 ЦК України) позивач не довів.

Правильно встановивши такі обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову через пропуск позивачем позовної давності.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий В.І. Козаченко

Судді: С.Ю. Колосовський

ОСОБА_7