АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/718/15-ц
Провадження № 22-ц/792/27/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року та ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 02.10.2012 року між нею та відповідачем було укладено в усній формі договір позики грошових коштів в сумі 15000 дол. США. Надалі, 05.10.2012 року, позивач передала ОСОБА_2 ще 10000 дол. США. Позичені кошти відповідач зобов'язався повернути до 01.05.2013 року та сплатити проценти за користування коштами в сумі 3150 та 2800 дол. США відповідно. Факт укладення договору підтверджується розписками. Строк повернення коштів минув, однак ОСОБА_2 свої зобов'язання виконав лише частково, повернувши позивачу 5000 дол. США основного боргу та 5000 дол. США процентів за користування коштами. Інша частина боргу - 20000 дол. США, що еквівалентно 494000 грн. та 950 дол. США процентів - 23465 грн. відповідач не повернув, ухиляючись від виконання свого зобов'язання. Загальна сума коштів, які підлягають стягненню з відповідача становить - 517465 грн. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 494000 грн. основного боргу та судові

Головуючий у першій інстанції - Чорний С.Б. Провадження № 22-ц/792/14/16

Доповідач - Власенко О.В. Категорія № 19,27

витрати.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 370 500 грн. боргу за договором позики та 3775 грн. 80 коп. судових витрат по справі, а всього 374 275 грн. 80 коп.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині позовних вимог про стягнення процентів за договором позики в сумі 23465 грн. та закрито провадження у справі в частині цих позовних вимог.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 22.09.2015 року, апелянт просить скасувати її, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 02 грудня 2015 року, за клопотанням відповідача ОСОБА_2, у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 05 лютого 2016 року провадження у справі відновлено, у зв'язку із повідомленням про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4395/4396/15-26 від 02.02.2016 року, оскільки відповідачем не було надано експертам ХВ КНДІСЕ вільних зразків його почерку і підпису, а також не проведено оплату вартості експертизи.

В засідання Апеляційного суду Хмельницької області відповідач та його представник не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. Представник відповідача звернувся до суду з письмовим клопотанням про відкладення слухання справи на іншу дату, оскільки він зайнятий в іншій справі. Колегія суддів, виходячи з вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України, визнавши неповажною вказану у клопотанні причину відкладення справи, розглянула справу без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення та ухвалу суду про закриття провадження у справі, підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що згідно з розписками, написаними відповідачем власноручно, від 02 та 05 жовтня 2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 15000 та 10000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.05.2013 року (а.с. 19,20).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач борг не повернув, не надав суду належних доказів за правилами ст. 545 ЦК України на підтвердження повернення позики, сума боргу становить 370500 грн., у зв'язку з чим прострочив виконання грошового зобов'язання за цим договором позики, тому вказана сума боргу відповідно до вимог ст. ст. 1046-1050 ЦК України підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають закону.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку наданим сторонами доказам в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що немає підстав вважати виконаним боржником (позичальником) зобов'язання за договором позики в повному обсязі, оскільки боргова розписка залишилася у кредитора (позикодавця), на ній відсутні будь-які відмітки щодо виконання зобов'язання, у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позов.

Згідно з ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Встановлено, що судова почеркознавча експертиза була призначена ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 02.12.2015 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2, який стверджував той факт, що відносин позики між ним та позивачем не було, а тому він ставив під сумнів справжність його підпису на розписках про позику грошей.

Встановлено також, що відповідач ухилився від надання експертам вільних зразків його почерку і підпису, крім цього не провів оплату вартості почеркознавчої експертизи.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у суду наявні правові підстави для відмови у визнанні факту, для з'ясування якого призначалась вказана експертиза, що боргові розписки та підписи на них виконані не ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що в засіданні суду першої інстанції 26 травня 2015 року позивач відмовилась від позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 37 на звороті).

На виконання ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 26.08.2015 року (а.с. 111), ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року (а.с. 119) прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині позовних вимог про стягнення процентів за договором позики в сумі 23465 грн., провадження в справі у цій частині закрито.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 174 ЦПК України).

В апеляційній скарзі представник відповідача вказав, що суд порушив норми процесуального права - не повідомив сторони про час і місце судового засідання, а тому ОСОБА_2 був позбавлений можливості бути присутнім під час судового засідання та подати свої доводи та міркування з приводу оскаржуваної ухвали.

Встановлено також, що ОСОБА_1 була повідомлена про час і місце слухання справи в частині розгляду її заяви про відмову від частини позову, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 115). ОСОБА_2 також повідомлявся судом про час і місце слухання справи, однак конверт повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 116).

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд судом першої інстанції заяви ОСОБА_5 про відмову від частини позовних вимог без участі сторін не призвів до неправильного вирішення справи, а тому підстав для скасування ухвали суду про закриття провадження у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року та ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.В. Власенко

Судді: /підпис/ О.М. Юзюк

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко