АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2608/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котула Л.Г.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування його з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним та витребування його з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 13 серпня 1986 року по 20 листопада 2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_8. У період шлюбу за спільні кошти сторонами набуте майно - автомобіль марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований 26 листопада 2011 року в ВРЕВ УДАІ м. Києва на ім'я ОСОБА_4 з правом керувати автомобілем ОСОБА_8 Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, стягнуто з нього на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію 1/2 частини вартості майна - автомобіля марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1. Зазначив, що не визнаючи позов про поділ майна і не бажаючи компенсувати ОСОБА_8 половину вартості спірного автомобіля, він звернувся до начальника МРЕО № 6 Дарницького району м. Києва із заявою про переоформлення права власності на автомобіль на відповідачку ОСОБА_5. На підставі заяви 31 жовтня 2013 року було здійснено перереєстрацію належного йому автомобіля на відповідачку ОСОБА_5, видано технічний паспорт, в якому вказано, що остання є власником автомобіля без перереєстрації державного номерного знаку. Позивач вважає, що таке переоформлення не можна вважати укладенням договору купівлі - продажу, оскільки ні у нього, ні у відповідачки ОСОБА_5 намірів, спрямованих на укладення угоди не було. Автомобіль знаходився у його володінні та користуванні, він здійснював його ремонт за власні кошти. Відповідачка не здійснювала своїх прав стосовно володіння та користування автомобілем. 01 лютого 2015 року відповідачка ОСОБА_5 переоформила право власності на спірний автомобіль на відповідача ОСОБА_6, після чого у МРЕО № 6 йому було змінено державний номерний знак на НОМЕР_2. На час розгляду справи спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_7

Згідно заяви про зменшення позовних вимог, які надійшли на адресу суду 04 листопада 2015 року за вх. № 53609, позивач просив суд витребувати автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 з незаконного володіння відповідача ОСОБА_7, та зобов'язати відповідача ОСОБА_7, перереєструвати автомобіль марки « VOLKSWAGEN Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування його з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким витребувати належний йому автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 з незаконного володіння відповідача ОСОБА_7 та зобов'язати останнього відповідача ОСОБА_7 перереєструвати на нього автомобіль марки « VOLKSWAGEN Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 в МРЕО №6 Дарницького району м. Києва за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що будь-якого правочину між ним та відповідачкою ОСОБА_5 щодо автомобіля не укладалось, це підтверджується висновком про результати перевірки, зробленим 31.01.2015 Дарницьким РУ ГУМВС України у м. Києві, а також поясненнями відповідачки, яка не надала будь-яких доказів того, що вона отримала автомобіль з технічним паспортом у своє володіння і користування та сплатила йому 50 000 грн. Не скориставшись правом володіння і користування автомобілем за період з 31.10.2013 до кінця січня 2015, вважає, що відповідачка не мала права розпоряджатися ним 01.02.2015 на користь відповідача ОСОБА_6, оскільки правові наслідки, передбачені договором купівлі - продажу не настали, предмет передано не було по волі обох сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_9 та третя особа ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_10 - заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та третя особа ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1986 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ шляхом стягнення компенсації вартості частки майна. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію 1/2 частки вартості майна - автомобіля марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 9-14).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1 недійсним та витребування його з незаконного володіння, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що не бажаючи компенсувати колишній дружині - ОСОБА_8 половину вартості спірного автомобіля, він звернувся до начальника МРЕО № 6 Дарницького району м. Києва із заявою про переоформлення права власності на автомобіль на відповідачку ОСОБА_5. На підставі заяви 31 жовтня 2013 року було здійснено перереєстрацію належного йому автомобіля на відповідачку ОСОБА_5, видано технічний паспорт. Позивач вважає, що таке переоформлення не можна вважати укладенням договору купівлі - продажу, такі дії носили фіктивний характер, так як ні у нього, ні у відповідачки ОСОБА_5 намірів, спрямованих на укладення угоди не було.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в межах заявлених позивачем вимог, колегія суддів виходить із такого:

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Матеріалами справи підтверджується, що 31 жовтня 2013 року на підставі заяви до ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві та довідки-рахунку № 058339 відповідач ОСОБА_5 оформила права власності на автомобіль марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1. Із довідки-рахунку вбачається, що ОСОБА_5 продано і видано автомобіль марки « YOLKSWAGEN Transporter », вартістю 48 000,00 грн. Останній видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7).

Крім того, із встановлених обставин судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділу вбачається, що ОСОБА_4 наприкінці 2013 року продав автомобіль марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1, який є спільним майном подружжя. Дані обставини не підлягають доказуванню на підставі частина третя статті 61 ЦПК України та підтверджують факт укладення позивачем договору-купівлі продажу автомобіля.

Із висновку Дарницького РУ ГУ МВС України від 31 жовтня 2015 року (ЖЄО № 3960) по матеріалам перевірки заяви ОСОБА_5 вбачається, що остання зверталась до правоохоронних органів з метою повернення власного автомобіля марки « YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 20).

Твердження позивача про те, що даний висновок підтверджує той факт, що будь-якого правочину між ним та відповідачкою ОСОБА_5 щодо автомобіля не укладалось спростовуються встановленим обставинам у ході перевірки заяви ОСОБА_5 (ЖЄО № 3960). Так, висновком підтверджується, що ОСОБА_5 передала у тимчасове користування знайомому ОСОБА_4 власний автомобіль YOLKSWAGEN Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1, який до теперішнього часу їй не повернуто. При цьому, виявивши власний автомобіль по вул. Харківське шосе, 170-б у м. Києві, вона на евакуаторі забрала його. Повернувши автомобіль у своє користування, ОСОБА_5 просила перевірку по її заяві не проводить. В подальшому, ОСОБА_5 розпорядилась своє власністю, продавши автомобіль марки « YOLKSWAGEN Transporter » громадянину ОСОБА_6 Згідно відомостей Управління державної автомобільної інспекції від 22 липня 2015 року вищевказаний автомобіль 20 травня 2015 року був перереєстрований на гр.. ОСОБА_7 (а.с.58).

Таким чином, оформлення права власності ОСОБА_5 на автомобіль, встановлені обставини у рішенні суду щодо продажу ОСОБА_4 автомобіля та звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів свідчить про реальність настання правових наслідків правочину купівлі-продажу автомобіля YOLKSWAGEN «Transporter », державний номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про те, що правочин укладений 31 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не може бути кваліфікований як фіктивний є обґрунтованим. За таких обставин, правові підстави, передбачені статтею 387 ЦК України, які дають право позивачу витребувати майно з незаконного володіння, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л и:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: