Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання - Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, Ганова О.В., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі 727,50 грн. щомісячно на кожну дитину та на утримання сина ОСОБА_6 в розмір 583,50 грн. щомісячно починаючи з 06.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку-відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норма матеріального та процесуального права.

Вказував, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що з нього необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки він має постійне місце роботи та сталу щомісячну заробітну плату.

Доводив, що зроблені судом висновки про необхідність знаходження більш високооплачуваної роботи, а також іншої роботи з такою ж мінімальною заробітною платою є нічим іншим як припущеннями, а не встановлення конкретних обставин, як основу для судового рішення, які не можна розцінювати як належне обґрунтування судового рішення, що в свою чергу порушує вимоги ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Зазначав, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з нього в загальному 2038,50 грн. щомісяця на трьох дітей, що є більшим від максимально встановленого стягнення з його заробітної плати за місцем роботи.

Зазначив також, що не заперечує щодо стягнення з нього 50% від заробітної плати на всіх трьох дітей.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким змінити рішення і стягнути з нього ? частку всіх видів доходу, але не більше 50% від щомісячного заробітку.

___________________________________________________________________________________________________

Справа №569/15474/15-ц Головуючий в суді І інст. - Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц/787/158/2016 р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Ганов О.В., в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 5).

Від шлюбних відносин сторони в справі мають трьох дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 6-8).

Позивач та відповідач проживають окремо.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і в даному випадку наявні інші обставини, що мають значення для вирішення справи та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі, зважаючи на те, що відповідач має задовільний стан здоров'я, інші утриманці у нього відсутні, він молодого віку і за бажанням може знайти високооплачувану, щоб в достатньому розмірі платити аліменти на своїх дітей.

Відповідно до ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини та заперечення на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач працює та стабільно отримує заробітну плату (а.с.17), а тому аліменти на утримання дітей повинні присуджуватись в частці від заробітку (доходу) батька.

За правилами ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.183 цього Кодексу якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції відповідач не заперечував проти сплати аліментів, однак вважав достатнім розмір аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 50% всіх його доходів.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 17 своєї постанови №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження " він не повинен перевищувати 50 відсотки заробітної плати цієї особи.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, вимоги позивачки про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання їхніх дітей не ґрунтуються на законі. ОСОБА_3 не довела у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами, що щомісячний дохід відповідача є більшим від зазначеного в наданій ним довідці.(а.с.17).

Рішення місцевого суду в частині стягнення судових витрат та відмови в стягненні аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку не оскаржувалось, а тому в цій частині і не було предметом апеляційного перегляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошові сумі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року скасувати в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно починаючи з 06.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: