Справа № 755/8170/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд: позбавити ОСОБА_2, уродженця м. Дніпропетровська, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Києва, актовий запис № 2184, зроблений 10 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 вересня 2007 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. 13 грудня 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Між тим, фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинилися ще в грудні 2010 року, і з цього часу вона з відповідачем проживає окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було. Відтак, з моменту свого народження дитина постійно проживає спільно з нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, і всі обов'язки щодо утримання сина та виховання його здійснюються нею одноосібно. Натомість відповідач з народження їхнього сина і по теперішній час жодного разу дитину не навідав, не вітав дитину з Днем народження, Новим роком, іншими святами; не цікавиться навчанням, взагалі не бере участі у його вихованні та навчанні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не піклується та не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, маючи при цьому об'єктивну можливість. Вона як матір самостійно та добросовісно займається вихованням, утриманням та навчанням та розвитком дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у дошкільному та особистому житті сина, піклується про його стан здоров'я, лікування, оздоровлення, фізичний та духовний розвиток. Дитина влаштована до наступних спортивних секцій: танцювальної школи та гуртка з карате. Для дитини за місцем постійного мешкання нею створені належні умови для його проживання, всебічного та повноцінного розвитку, син забезпечений всім необхідним. Натомість з грудня 2010 року і по день подачі цього позову відповідач жодного разу не поцікавився здоров'ям, розвитком дитини, його не цікавить життя дитини та її інтереси, успіхи та захопленнями останньої, відповідач не проявляє батьківської турботи, і взагалі не спілкується з дитиною, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» тощо. Факт ухилення відповідача від участі у вихованні дитини підтверджується з-посеред іншого письмовими доказами. Так, зокрема, згідно довідки, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) компенсуючого типу (санаторій) № 343, за час перебування дитини в дошкільному закладі батько не приходив у садок, не приймав участі у вихованні. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» № 406 від 04 травня 2016 року при відвідуванні медичного закладу супроводжує малолітнього ОСОБА_3 - вона згідно запису в історії розвитку дитини. Іншими словами, відповідач як батько повністю свідомо самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, та не має бажання спілкуватись з дитиною, нехтує своїми батьківськими обов'язками і по суті втратив інтерес до дитини, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати дитину, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, при цьому робить це свідомо, без поважних причин, оскільки вона не чинила перешкод для виконання ним своїх обов'язків та спілкування з дитиною. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, проте судове рішення відповідачем не виконується. Зрештою, 12 травня 2016 року відповідач власноручно склав нотаріально засвідчену заяву, згідно якої відмовився від власної дитини та участі в її житті. Так, в заяві за реєстровим № 286 від 12 травня 2016 року відповідач зазначив, що він «розуміючи значення своїх дій, умови та правові наслідки, не заперечує проти позбавлення» його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та просить розглядати вказане питання в суді і відповідному органі опіки та піклування без його присутності, чим вкотре підтверджується самоусунення батька від виховання, розвитку та утримання дитини. Отже, відповідачем визнається те, що жодної участі у вихованні та утриманні дитини він не приймає та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо сина. З огляду на це, та враховуючи свідоме ухилення батька від виконання свої батьківських обов'язків щодо сина, його байдужість до нього, вона вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме насамперед інтересам самої дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, а тому враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не бажає спілкуватися з нею, повністю усунувся від її життєзабезпечення, вона вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина сприятиме найбільш повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів її дитини.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. 12 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до компетентних органів із заявою, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та просить розглядати вказане питання в суді та у відповідному органі опіки та піклування без його присутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справ, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2007 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.7).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11 жовтня 2013 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Відповідно до довідки № 01/11-11 від 20 квітня 2016 року, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) компенсуючого типу (санаторний) № 343, ОСОБА_3 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 343 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з жовтня 2012 року по теперішній час. За час перебування ОСОБА_3 в дошкільному закладі батько не приходив у садок, не приймав участь у вихованні дитини. ОСОБА_4 постійно займається мама - ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно довідки форми 3 № 06/7-953 від 20 квітня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», ОСОБА_1 та малолітній син - ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до листа-відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» № 406 від 04 травня 2016 року, дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває під наглядом їхнього закладу з народження по теперішній час. На «Д» обліку не перебуває. Останнє відвідування лікаря-педіатра - 21 квітня 2016 року. При відвідуванні медичного закладу супроводжує малолітнього ОСОБА_3 - мати ОСОБА_1, згідно запису в історії розвитку дитини (а.с.16).

Згідно довідки від 20 квітня 2016 року, виданої ТОВ «ДЖАЙВ ПЛЮС», дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно відвідує танцювальну школу «M.E.L.» (ТОВ «ДЖАЙВ ПЛЮС») у місті Київ, з лютого 2016 року по теперішній час. На заняття ОСОБА_3 завжди приводить мама - ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до довідки про доходи № 476-04 від 20 квітня 2016 року, виданої ДП «Укрдіпродор», ОСОБА_1 працює в ДП «Укрдіпродор» на посаді інженера 1 категорії, загальна сума доходу за період жовтень 2015 року - березень 2016 року за вийнятком податку з фізичних осіб становить 11908,30 гривень (а.с.12).

Згідно характеристики № 472-01 від 20 квітня 2016 року, виданої ДП «Укрдіпродор», ОСОБА_1 за період перебування на посаді інженера І категорії інженерно-технічного відділу ДП «Укдіпродор» з 2008 року і по теперішній час зарекомендувала себе відповідним та досвідченим співробітником. При вирішення службових завдань неухильно дотримується вимог нормативно-правових та розпорядчих актів України, при цьому проявляє компетентність, старанність, наполегливість. Має високе почуття відповідальності. Поставлені завдання керівництва виконує якісно, швидко, обгрунтовано. У колективі підтримує добрі стосунки. Морально витримана. Справедлива, об'єктивно та неупереджено оцінює себе та інших. За особистими рисами характеру врівноважена та пунктуальна, уважна до критичних зауважень, завжди готова прийти на допомогу. Безкорислива. Самостійно виховує неповнолітнього сина (а.с.14).

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 липня 2016 року, останнє вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.38-39).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 10, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Київ.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: