Справа №592/2085/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 22-ц/788/1234/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на користь ОСОБА_3 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Стягнуто в дольовому порядку на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог: з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми - 92 грн. 05 коп., з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» - 459 грн. 15 коп.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми оскаржили, подавши кожний з них апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнення моральної шкоди з обох відповідачів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не в повній мірі оцінені та не враховані характер і обсяг моральних страждань, стан здоров'я та емоційний стан позивача, незворотність фізіологічних процесів, що вказують на те, що розмір завданої йому моральної шкоди є значно більшим, ніж той, який визначив суд в оскаржуваному рішенні. Також зазначається, що суд не навів відповідних мотивів стосовно відмови у задоволенні позову на всю заявлену суму.

У поданій апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділення Фонду.

При цьому, зазначається, що судом неповно з'ясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, а також характер та обсяг моральних страждань. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що на час звернення позивача до суду з даним позовом на законодавчому рівні вже не було передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, у зв'язку з чим потерпіла особа має право вимагати відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання такої шкоди виключно з роботодавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 про задоволення їх апеляційної скарги і відхилення апеляційної скарги, поданої відділенням Фонду, пояснення представника відповідача відділення Фонду Іванія Є.М. - про задоволення саме їх апеляційної скарги і відхилення апеляційної скарги представника позивача, пояснення представника відповідача ПАТ «Сумське НВО» Грек В.В. - про розгляд справи відповідно до вимог закону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 з 27 липня 1987 року по 01 грудня 2009 року працював токарем-карусельником ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» (яке на даний час змінило назву на ПАТ «СМНВО»), тобто на роботах, пов'язаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого був звільнений у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6-8).

26 липня 1989 року о 16 годині 20 хв. з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві за наступних обставин: виконуючи змінне завдання, ОСОБА_3 обробляв на верстаті деталь (горловину) і в процесі обробки він зупинив верстат та почав прибирати гачком стружку, що намоталася на оброблювану деталь. При цьому, натягнута гачком стружка обірвалася, спружинила, травмувала ОСОБА_3 4-й та 5-й палець лівої кісті. Гачок, яким користувався ОСОБА_3, не мав запобіжного щитка. Про нещасний випадок на виробництві був складений відповідний акт від 27 липня 1989 року за № 192, у п.15.1 якого вказано причина нещасного випадку - застосування непридатного, що не відповідає вимогам правил техніки безпеки гачка; заточка різця не забезпечувала дроблення стружки. Згідно п.17.1 вказаного акта ОСОБА_3 було встановлено діагноз: різана рана 4-го та 5-го пальців лівої кісті (а.с.9).

Відповідно до акту огляду МСЕК від 11 квітня 2005 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 5 відсотків строком на 1 рік з 25 березня 2005 року первинно (а.с.56-59), а актом огляду МСЕК від 03 квітня 2006 року ОСОБА_3 була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 5 відсотків безтерміново (а.с.11).

Крім того, з 20 квітня 2015 року по 07 травня 2015 року позивач перебував на обстеженні в клініці НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету, де йому було встановлено наступний діагноз: хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (четвертого ст.) за класифікацією ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Крім того, було встановлено, що захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві.

Також встановлено супутній діагноз: ІБС, дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти; СН І ст. ФК 2; гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., (гіпертрофія лівого шлуночка), ризик помірний; дискінезія жовчного міхура по гіпокінетично-гіпотонічному типу; жировий гепатоз; розповсюджений остеохондроз хребта, з переважним ураженням поперекового відділу з помірним больовим синдромом; ДОА суглобів обох кистей II ст., порушення функції суглобів І ст., згинально-розгинальна контрактура ІV пальця лівої кисті, помірне порушення функції захвату та утримання; правобічний плече-лопатковий періартроз; гіперметропія слабого ступеню обох очей, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки (а.с.13).

З акту розслідування хронічного професійного захворювання № 50 від 19 травня 2015 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, лікаря відділення гігієни праці з дослідження фізичних та хімічних факторів ДУ «Сумський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України», зав. відділення профілактичних медичних оглядів КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4», страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у відділенні м. Суми та технічного інспектора праці «Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача та підтверджено раніше встановлений клінікою НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету діагноз.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання у позивача виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалій роботі в шкідливих умовах праці.

Причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму (а.с.10). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представниками відповідачів.

Відповідно до акту огляду Сумської МСЕК № 955 від 04 серпня 2015 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків, у тому числі, 25% - первинно (а.с.12, 21-28).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останнього на безпечні умови праці, тому погіршився стан його здоров'я через отриману травму на виробництві та професійні захворювання, відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, - у розмірі 1000 грн., яка стягнута з відділення Фонду на користь позивача, оскільки право на отримання ним страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі за моральну шкоду, виникло у позивача з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК, а саме: 25 березня 2005 року у розмірі 5%, тобто за час дії ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, ураховуючи, що у 2015 році висновком МСЕК позивачу додатково було встановлено втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 25%, внаслідок чого відсоток втрати професійної працездатності, з урахуванням попередньо встановленого, збільшився до 30%, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з роботодавця, тобто з ПАТ «СМНВО», розмір якої суд визначив у сумі 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 25 березня 2005 року) відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку.

Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 21 цього Закону в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За частиною третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до частини третьої статті 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм законодавства.

Крім того, Законом № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, взагалі виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 липня 1989 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, так як він отримав травму, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 11 квітня 2005 року йому вперше було встановлено 5% втрати професійної працездатності.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення моральної шкоди відповідно до ступеня втрати професійної працездатності у розмірі 5% саме з відділення Фонду, а доводи апеляційної скарги вказаного відповідача про зворотнє висновків місцевого суду не спростовують.

Зокрема, посилання відділення Фонду на нову редакцію ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» про те, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що за встановлених обставин відділення Фонду також має здійснювати виплату позивачу моральної шкоди внаслідок отриманої ним травми на виробництві та професійного захворювання, що у випадку з позивачем, тобто станом на 25 березня 2005 року, відносилось до страхової виплати.

Отже, спори про відшкодування моральної шкоди повинні вирішуватись за правилами того законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Вказане право настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Вирішуючи спір у ситуації стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача відділення Фонду, суд першої інстанції врахував, що право на звернення у позивача ОСОБА_3 виникло у 2005 році, з позовом він звернувся у лютому 2016 року, а зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» набрали чинності з 01 січня 2015 року, тому висновок суду щодо відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача відділення Фонду за вказаних вище обставин є правильним.

Крім того, місцевим судом вірно встановлено і відповідачами не заперечується, що ОСОБА_3 працював у ПАТ «Сумське НВО» в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, а також був присутній сам факт важкості такої праці.

Робота позивача у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком його професійного захворювання через недотримання ПАТ «Сумське НВО» вимог трудового законодавства щодо створення безпечних умов праці, тому актом огляду МСЕК від 11 квітня 2005 року позивачу було встановлено втрату 5% професійної працездатності.

Отже, є помилковими доводи апеляційної скарги Фонду щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки місцевим судом також правильно встановлено і те, що позивач внаслідок ушкодження здоров'я зазнає фізичного болю та страждань, про що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, як про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, а також він змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання, на відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначено суму у розмірі 1000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду.

Також, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 1000 грн., яка стягнута з відділення Фонду, та у розмірі 5000 грн., яка стягнута з ПАТ «Сумське НВО», суд правильно керувався положеннями статей 23 ЦК України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України щодо урахування характеру й обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, а також прийняв до уваги принципи розумності й справедливості, з приводу чого в оскаржуваному рішенні навів відповідні мотиви.

У зв'язку із зазначеним, підстав для збільшення визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з обох відповідачів, колегія суддів не вбачає, так як стягнуті суми є компенсацією для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, до того ж, додаткових доказів стосовно збільшення розміру моральної шкоди позивач не надав, тому доводи апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру стягнутої моральної шкоди не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інші доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -