АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 квітня 2015 року,

встановила:

В січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року в сумі 12 053 гривні 55 копійок.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 23 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2014 року є заборгованість в сумі 12 053 гривні 55 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2205 гривень 28 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 798 гривень 10 копійок та штрафу в сумі 1050 гривень 17 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 053 гривні 55 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2014 року є заборгованість в сумі 12 053 гривні 55 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2205 гривень 28 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 798 гривень 10 копійок та штрафу в сумі 1050 гривень 17 копійок.

З такими висновками суду повність погодитись не можна.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до укладеного кредитного договору від 23 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2014 року є заборгованість в сумі 12 053 гривні 55 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2205 гривень 28 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 798 гривень 10 копійок та штрафу в сумі 1050 гривень 17 копійок (а.с.8-10).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував наступних обставин.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З довідки від 31 березня 2015 року №808 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 18 грудня 2014 року по 24 лютого 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі міста Дебальцево Донецької області.

З копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що він призваний у Збройні Сили України 19 березня 2014 року на підставі указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 .13 березня 2015 року на підставі указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 ОСОБА_1 демобілізований в запас.

Відповідно до положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з ОСОБА_1 не підлягає стягненню сума нарахованих ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотків за кредитним договором за період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року в розмірі 1274 гривні 49 копійок.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував відповідачу відсотки в сумі 1274 гривні 49 копійок виходячи з наступного розрахунку, проведеного на підставі умов кредитного договору та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року наданого суду банком.

Період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року налічує 289 днів.

Сума нарахований відсотків за один день складає 4 гривні 41 копійка.

Загальна сума нарахованих відсотків за період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 1274 гривні 49 копійок (4,41*289=1274,49).

Суд першої інстанції правильно стягнув штраф з відповідача за порушення строків сплати платежів по грошових зобов'язанням за кредитним договором.

Згідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що за порушення клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов'язань передбачених договором більші ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 гривень та 5 відсотків від суми позову.

З матеріалів справи вбачається, що штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більше ніж 120 днів ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору був нарахований банком до 19 березня 2014 року, а тому він підлягає стягненню з відповідача.

З розрахунку боргу вбачається, що у ОСОБА_1 утворилася перша заборгованість по сплаті відсотків 16 лютого 2007 року. Отже вже в червні 2007 року банк отримав право нарахувати відповідачу штраф у розмірі 500 гривень.

Ухвалюючи рішення в частини стягнення з ОСОБА_1 550 гривень 17 копійок штрафу від суми позову суд першої інстанції не врахував, що відповідач був він призваний у Збройні Сили України 19 березня 2014 року на підставі указу Президента України від 17 березня 2014 року №303. 13 березня 2015 року на підставі указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 ОСОБА_1 демобілізований в запас.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 не підлягає стягненню сума нарахованих ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотків за кредитним договором за період з 19 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року в розмірі 1274 гривні 49 копійок, то необхідно визначити вищевказану суму штрафу до 486 гривень 45 копійок виходячи з наступного розрахунку.

Заборгованість за кредитом - 2205 гривень 28 копійок;

Заборгованість за відсотками - 7523 гривні 61 копійка;

Загальна сума боргу за кредитом та відсотками - 9728 гривень 89 копійок;

Штраф від суми позову - 486 гривень 45 копійок (5 відсотків від суми 9728,89).

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в слід змінити, визначивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по відсотках в розмірі 7 523 гривні 61 копійка, по штрафу від суми позову в розмірі 486 гривень 45 копійок та загальну суму заборгованості за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року, в розмірі 10 715 гривень 34 копійки.

Поликовими є доводи апеляційної скарги про те, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові є пропуск позивачем строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався до сулу першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Таку правову позицію вислови Верховний Суд України в постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення та задоволення позову на загальну суму 10 779 гривень 6 копійок, що становить 89,90 відсотків від ціни позову.

З платіжного доручення від 16 січня 2015 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 216 гривень 54 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду апеляційної скарги не сплачував, оскільки звільнений від його сплати.

Отже, з ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 29 гривень 74 копійки судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 квітня 2015 року змінити.

Визначити суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по відсотках в розмірі 7 523 (сім тисяч п'ятсот двадцять три) гривні 61 копійка, по штрафу від суми позову в розмірі 486 (чотириста вісімдесят шість) гривень 45 копійок та загальну суму заборгованості за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року, в розмірі 10 715 (десять тисяч сімсот п'ятнадцять) гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 216 (двісті шістнадцять) гривень 54 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 29 (двадцять дев'ять) гривень 74 копійки судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: