Справа 206/2650/16-ц
Провадження 2/206/731/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"18" липня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мустафа огли, третя особа: Комунальне підприємство Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

12 травня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13 вересня 2002 року вона придбала на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер ВАА № 584249 зареєстрованого в реєстрі за №5794, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Право власності на квартиру було оформлене у відповідності до чинного законодавства України. Вона є основним квартиронаймачем вказаного помешкання. При укладені договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ні нотаріусом ні продавцем не було повідомлено її про осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі та мають право на користування зазначеним житлом. Також при огляді квартири, до укладання договору купівлі - продажу квартири, жодних ознак проживання у зазначеній квартирі не було виявлено, також у квартирі були відсутні будь-які особисті чи інші речі, що могли-б свідчити про проживання будь-яких осіб у зазначеній квартирі.

28 квітня 2016 року, звернувшись до КП «Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради», що здійснює реєстрацію місця проживання осіб згідно Постанови № 207 КМУ від 02.03.2016р. «Про затвердження Правил реєстрації місцяпроживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», вона отримала довідку №829 від 28.04.2016р. про склад осіб зареєстрованих у квартирі. Відповідно до довідки відповідач ОСОБА_2 Мустафа огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстрованим з 29.03.2002р. по теперішній час у квартирі АДРЕСА_2. З моменту купівлі вказаної квартири, відповідач у квартирі не проживав, та жодного разу у вказаній квартирі не зявлявся, право відповідача на користування житловим приміщенням жодним чином не підтверджено, підстави для реєстраціє відповідача 29.03.2002р. у квартирі АДРЕСА_1 невідомі. Оскільки, відповідач фактично не проживає з 2002 року, виникають перешкоди у здійсненні права власності, які полягають у наступному, - вона не може вільно розпоряджатися належним їй майном, здати, продати та/або подарувати квартиру з зареєстрованою в ній невідомою особою, також вона змушений сплачувати надмірні комунальні платежі за осіб, зареєстрованих у належній їй квартирі за послуги, якими вона фактично не користується, чим об'єктивно порушуються права власника нерухомого майна, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.

На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2 Мустафа огли (ОСОБА_4 Мустафа огльї) ІНФОРМАЦІЯ_1, такими що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 10 у будинку № 9а по вул. Карагандинській у м. Дніпропетровську та примусово зняти його з реєстраційного обліку (а.с.2-4).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити. Зазначила, що при укладанні договору купівлі-продажу була надано довідка, що в квартирі ніхто не зареєстрований, а потім було виявлено, що зареєстрований відповідач. В квартирі мешкає з 2002 року.

Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», випуску № 49 (1748) від 05 липня 2016 року (а.с.21).

Представник третьої особи Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 надав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, ухвалити рішення згідно чинного законодавства (а.с.14).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2002 року ОСОБА_1 (до шлюбу Біла) ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 5794 (а.с.5).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2014 року квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно довідки Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради № 1829 від 28.04.2016 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2 Мустафа огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.03.2002 року (а.с.8).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердила той факт, що відповідача ОСОБА_2 Мустафа огли в квартирі не проживає. Зазначила, що позивач ОСОБА_1 мешкає у квартирі з 2002 року, відповідача взагалі ніколи не бачила, хоча сама мешкає по сусідству з 1991 року.

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного:

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, наділена правом володіння, користування та розпорядження цією квартирою.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 Мустафа оглив квартирі АДРЕСА_3 не мешкає з 2002 року, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає у квартирі без поважних причин.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація ОСОБА_2 Мустафа оглив квартирі носить формальний характер, вимоги позивачі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 225 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Мустафа огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування квартирою № 10 в будинку № 9а по вул. Карагандинська в м. Дніпро.

Зняти ОСОБА_2 Мустафа огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_4.

Стягнути із ОСОБА_2 Мустафа огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков