АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4259/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1492/К/16 суддя Рибакова В.В.
Категорія - 24 (І) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року по справі за позовом Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго» (далі - НКП «Нікопольтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач є наймачем квартири АДРЕСА_1 та отримує послуги у вигляді централізованого теплопостачання, однак оплату за надані послуги ОСОБА_2 здійснює не в повному обсязі. Крім того, позивач посилається на переривання строку позовної давності зверненням до суду та видачею судового наказу від 03 червня 2013 року.

Враховуючи викладене, НКП «Нікопольтеплоенерго», уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 12 жовтня 2015 року, просили стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по оплаті за постачання теплової енергії за період з 01.02.2001 року по 23.09.2015 року в сумі 12429,30 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року позов НКП «Нікопольтеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь НКП «Нікопольтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2001 року по 23.09.2015 року в розмірі 12429,30 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що постачання теплової енергії може здійснюватись виключно на договірних засадах, і НКП «Нікопольтеплоенерго» зобов'язаний був підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг, а саме постачання теплової енергії.

Також, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування між сторонами зобов'язальних правовідносин, не на підставі договору, а на підставі вільно трактованих позивачем зобов'язань.

Апелянт зазначає, що посилання суду на типові умови неукладеного договору, зазначені у Постанові КМУ №630, суперечать приписам ст.ст. 7, 629 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 вказує, що висновок суду про існування між ним та НКП «Нікопольтеплоенерго» зобов'язальних правовідносин, оскільки відповідачем частково оплачувались послуги з теплопостачання, за відсутності укладеного договору, суперечить вимогам ст.203 ЦК України, а зобов'язальні правовідносини мають бути визнані недійсними, з підстав, передбачених ч.1 ст.215 та ч.1 ст.218 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо передбачена ст.208 ЦК України та ст.19 ЗУ «Про теплопостачання».

Крім того, судом не взято до уваги, що через несправність у одній житловій кімнаті центральне опалення було відсутнє, однак судом було задоволено позов НКП «Нікопольтеплоенерго», без відрахування вартості неопалювального приміщення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1, споживає послуг з постачання теплової енергії для потреби опалення, які надаються НКП «Нікопольтеплоенерго», та на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1. (а.с.3-5,8)

У зв'язку зі сплатою не у повному обсязі за надані послуги з постачання теплової енергії у відповідача за період з 01.02.2001 року по 23.09.2015 року існує заборгованість в сумі 12429,30 грн. (а.с.17-19), згідно виписки з особового рахунку відповідача за НОМЕР_1.

Звертаючись до суду з позовом, НКП «Нікопольтеплоенерго» посилалися на те, що у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків по оплаті за постачання теплової енергії, у ОСОБА_2 утворилась заборгованість у сумі 12429,30 грн. за період з 01.02.2001 року по 23.09.2013 року, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог НКП «Нікопольтеплоенерго» про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2001 року по 23.09.2015 року у розмірі 12429,30 грн., суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань та наявності заборгованості у ОСОБА_2 за надані послуги, яка підтверджується розрахунком, наданим позивачем та підлягає стягнення на його користь.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

З матеріалів справи вбачається, що НКП «Нікопольтеплоенерго» в період 01 лютого 2001 року по 23 вересня 2015 року здійснювало постачання теплової енергії через приєднану мережу у квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має зобов'язання перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо помилковості висновків суду про існування між сторонами зобов'язальних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно якої правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків та ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року (справа №6-2951цс15), і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання теплової енергії для потреби опалення до квартири відповідача, у зв'язку з чим, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду на положення Постанови КМУ №630, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, суперечить приписам ст.ст. 7, 629 ЦК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що постачання теплової енергії може здійснюватись виключно на договірних засадах, і НКП «Нікопольтеплоенерго» зобов'язаний був підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг, а саме постачання теплової енергії, відхиляються колегією суддів, оскільки положеннями п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на споживача покладено обов'язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, затвердженого Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року. Даний договір за своєю правовою природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Разом з тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він звертався до НКП «Нікопольтеплоенерго» з питання укладення договору на постачання теплової енергії для опалення і йому в цьому було відмовлено позивачем.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

А стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем загального трирічного строку позовної давності. (а.с.31)

Перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. (ч.2 ст.264 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника ОСОБА_2 заборгованості в сумі 10032,28 грн.

03 червня 2013 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за опалення, який ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року скасовано. (а.с.6)

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що строк позовної давності переривався подією - зверненням НКП «Нікопольтеплоенерго» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 03 червня 2013 року.

Також колегією суддів враховується, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З виписки по особовому рахунку НОМЕР_1, який відкритий на ім'я ОСОБА_2 (а.с.17-19) вбачається, що відповідач періодично здійснював погашення заборгованості по оплаті за опалення, тобто проводив оплату у місяцях, в яких позивач не виставляв нарахування оплати за опалення, а саме: 05 квітня 2002 року сплачено 20,00 грн., хоча позивачем не проводились нарахування оплати за опалення; 16 травня 2002 року сплачено 10,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 22 липня 2002 року сплачено 20,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 19 серпня 2002 року сплачено 10,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 12 вересня 2002 року сплачено 10,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 жовтня 2002 року сплачено 10,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 19 листопада 2002 року сплачено 25,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 16 травня 2003 року сплачено 30,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 25 червня 2003 року сплачено 30,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 22 липня 2003 року сплачено 30,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 28 серпня 2003 року сплачено 30,00 грн. грн., за відсутності відповідних нарахувань; 30 вересня 2003 року сплачено 30,00 грн. грн., за відсутності відповідних нарахувань; 23 квітня 2004 року сплачено 30,00 грн. грн., за відсутності відповідних нарахувань; 03 червня 2004 року сплачено 30,00 грн. грн., за відсутності відповідних нарахувань; 05 липня 2003 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 10 вересня 2004 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 27 жовтня 2004 року сплачено 30,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 30 травня 2005 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 11 липня 2005 року сплачено 30,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 23 вересня 2005 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 03 жовтня 2005 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 29 березня 2006 року сплачено 100,00 грн., при нарахованих 75,07 грн.; 11 травня 2006 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 12 липня 2006 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 05 квітня 2007 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 31 травня 2007 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 04 липня 2007 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 01 серпня 2007 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 28 серпня 2007 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 10 жовтня 2007 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 07 квітня 2008 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 травня 2008 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 11 липня 2008 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 13 серпня 2008 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 30 жовтня 2008 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 09 квітня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 18 травня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 червня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 20 липня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 05 серпня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 16 вересня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 13 жовтня 2009 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 квітня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 17 травня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 червня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань, 12 липня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 12 серпня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 17 вересня 2010 року сплачено 50,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 19 квітня 2011 року сплачено 40,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 04 липня 2011 року сплачено 140,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 06 вересня 2011 року сплачено 150,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 08 травня 2012 року сплачено 250,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 17 липня 2012 року сплачено 120,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 29 серпня 2012 року сплачено 300,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 15 липня 2013 року сплачено 110,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 30 серпня 2013 року сплачено 250,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 27 вересня 2013 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 16 травня 2014 року сплачено 160,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 17 червня 2014 року сплачено 60,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 07 жовтня 2014 року сплачено 150,00 грн., при нарахованих 66,59 грн.; 21 травня 2015 року сплачено 200,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 22 липня 2015 року сплачено 150,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 31 липня 2015 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань; 23 вересня 2015 року сплачено 100,00 грн., за відсутності відповідних нарахувань.

На думку колегії суддів, сплата відповідачем ОСОБА_2 позивачу НКП «Нікопольтеплоенерго» платежів по оплаті послуг з опалення, за відсутності нарахувань у вищевказаних місяцях, свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем, що відповідно перериває строк позовної давності по кожному черговому платежу у періоді з 01 лютого 2001 року по 23 вересня 2015 року, в силу положень ч.1 ст.264 ЦК України, у зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду про наявність правових підстав для задоволення позову НКП «Нікопольтеплоенерго» та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2001 року по 23.09.2015 року в розмірі 12429,30 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок суду про існування між ним та НКП «Нікопольтеплоенерго» зобов'язальних правовідносин, оскільки відповідачем частково оплачувались послуги з теплопостачання, за відсутності укладеного договору, суперечить вимогам ст.203 ЦК України, а зобов'язальні правовідносини мають бути визнані недійсними, з підстав передбачених ч.1 ст.215 та ч.1 ст.218 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо передбачена ст.208 ЦК України та ст.19 ЗУ «Про теплопостачання», колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані вимоги ОСОБА_2 не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а апеляційний суд в силу ч.1 ст.303 ЦПК України переглядає рішення суду лише в межах вимог, заявлених у суд першої інстанції.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що через несправність у одній житловій кімнаті центральне опалення було відсутнє, однак судом було задоволено позов НКП «Нікопольтеплоенерго», без відрахування вартості неопалювального приміщення, колегія суддів не може взяти до уваги з огляду на наступне.

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно пункту 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа №6-1192цс15), і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла, у встановленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про надання послуг позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що так як НКП «Нікопольтеплоенерго» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, то відповідач зобов'язаний оплатити надані послуги, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за опалення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду, на підставі ст.308 ЦПК України, має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів