Справа № 464/6620/16-ц
пр.№ 2/464/1837/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2016 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

за участю секретаря судового засідання Гевко О.-В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача 7028500,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами 25.12.2014 укладено договір позики грошових коштів, що підтверджено розпискою, у відповідності до якого позивач позичив відповідачу 260954,00 дол.США та 13575,00 Євро із кінцевим терміном повернення - до 01 травня 2016 року. Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув та таким чином прострочив виконання зобовязання, а тому у відповідності до ст.ст.526, 1047, 1049 ЦК України просить позов задовольнити та стягнути понесені позивачем судовий збір.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позов повністю та просять такий задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечив, оскільки дійсно між сторонами склались договірні відносини, однак через складне матеріальне становище не має можливості повернути позичені грошові кошти.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Разом із тим, відповідно до розяснення, яке міститься у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.20009 №14 у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 «… отримав від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 260954 дол.США та 13575,00 Євро…». Позичені кошти зобовязався повернути до 01 травня 2016 року. Оригінал розписки оглянуто судом у судовому засіданні 21.11.2016.

Так, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики від 25.12.2014 розмір заборгованості становить 260954 дол.США та 13575 Євро, тобто сума позики, що становить 7028500,00 грн. (переведення з іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України, станом на 29 серпня 2016 року на день звернення до суду із позовною заявою). Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється, а тому приймається судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що позов підставний та обґрунтований, оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобовязальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд приходить висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку повернення грошових коштів за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики від 25.12.2014 у розмірі 7028500,00 грн., у відповідності до положень ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, а позов задовольнити повністю.

Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцій, наявних у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 6890,00 грн., який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст.638, 1046, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 57, 60, 79, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 7028500 / сім мільйонів двадцять вісім тисяч пятсот/ гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 6890,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Рудаков І. П.