Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» звернулось до суду з вищезначеним позовом до відповідача та просило стягнути на його користь з відповідача 31 841,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 02.07.2004 року по 30.01.2015 року ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з товариством, працюючи на посаді керуючого торговельним залом в Торговельному центрі №14, м.Дніпропетровськ. 30.01.2015 року трудові відносини були припиненні на підставі наказу №14-008к та угоди про припинення трудового договору за згодою сторін. 30.01.2015 року з відповідачем було проведено повний розрахунок при звільненні. 13.02.2015 року при нарахуванні та виплаті частини заробітної плати працівникам філії ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» Торговельного центру №14, у звязку з технічною помилкою програмного забезпечення виникла лічильна помилка та була сформована відомість №65396190.С32 від 13.02.2015 року, внаслідок чого на картковий рахунок відповідача перераховано 31 814,61 грн. 25.08.2015 року відповідачу надіслано вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів, яка залишена відповідачем без задоволення. Посилаючись на ст.1212 ЦК України, ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» звернулось до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись обставини, викладені в позові, представник відповідача позовних вимог не визнала, просила в них відмовити, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2015 року позивачем прийнято наказ №14-008К про звільнення з посади керуючого торговельним залом Торговельного центру №14 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України ОСОБА_5, з виплатою всіх належних йому сум.

Відповідно до розрахункового листа за лютий 2015 року, відповідачу до виплати нараховано 32 097,64 грн.

15.06.2015 року представником позивача складено акт про виявлення технічної помилки системи з розрахунку заробітної плати, що полягає у нарахуванні ОСОБА_5 повторно суми компенсації за звільнення.

На підставі цього акту, бухгалтером з розрахунку заробітної плати ОСОБА_6 поставлено до відома начальника відділу пільг та компенсації Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна», зазначено про борг відповідача перед товариством у розмірі 31 814,61 грн.

Факт зарахування грошових коштів у сумі 31 814,61 грн. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_5 підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_2» від 23.06.2015 року №81.

16.06.2015 року на адресу відповідача позивачем скеровано лист з вимогою повернути помилково нараховані кошти у сумі 31 814,61 грн., який отриманий відповідачем 23.06.2015 року.

27.08.2015 року позивачем отримано лист відповідача, відповідно якого останній зазначає про небажання повертати кошти та про існування домовленості між сторонами з виплати усіх належних платежів при звільненні у подвійному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За таких обставин, на думку суду, механізм повернення надмірно сплачених сум заробітної плати передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна виплата відбулась з вини особи, яка отримує заробітну плату, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації, або, ненадання відповідної інформації, що свідчить про його недобросовісність, при цьому має бути встановлена рахункова помилка з боку позивача.

Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено зловживань з боку ОСОБА_5 або надання ним недостовірних даних, внаслідок яких останній отримав заробітну плату в більшому, ніж передбачено законом, розмірі.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню тільки у разі наявності цих фактів.

Виплаті відповідачу належних сум при звільненні у сумі 31 814,61 грн. передувала бездіяльність посадових осіб позивача, що виявилась у невнесенні до програмного забезпечення відомостей про звільнення відповідача, що не можна вважати рахунковою помилкою.

Враховуючи, що сумлінність поведінки набувача грошових коштів не спростована позивачем, підстав для задоволення позову не вбачається та у ньому слід відмовити.

Оскільки в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок позивача в порядку ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна» відмовити в повному обсязі.

Сплачений судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова