Номер провадження №2/243/213/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарях Жмарьові П.Б., Лінник О.Д.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Словянської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користування житловим приміщенням, вселенні в житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах свого малолітнього сина, звернулась до суду з дійсним позовом до відповідачів. На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в період з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, матірю якого є ОСОБА_4 З 2012 року вони з чоловіком почали проживати разом з ОСОБА_4 в належній їй квартирі АДРЕСА_1. Частина грошей на придбання даної квартири та її ремонт була витрачена також і її батьками. В 2014 році ОСОБА_4 знялась з реєстрації в зазначеній квартирі, бо фактично стала проживати в іншому місці. В квартирі залишились зареєстрованими ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6 Позивач весь час знаходилась з маленькою дитиною і не мала можливості та часу зареєструватись у квартирі. У квітні 2015 року чоловік різко змінив своє ставлення до неї, почав влаштовувати сварки в родині, вимагав залишити квартиру. Після розірвання шлюбу у листопаді 2015 року позивач залишилась проживати у квартирі вдвох з сином, оскільки ОСОБА_5 створив нову сімю і почав проживати окремо. Однак, 02 грудня 2015 року повернувшись ввечері, після робочого дня, додому з дитиною, вона не змогла потрапити до квартири, оскільки вхідні замки були змінені. Викликавши одразу працівників міліції, вона дізналась, що замки змінені ОСОБА_5 Домовившись з відповідачем, вона вивезла з квартири свої меблі та особисті речі. Все що залишилось не вивезеним своєчасно, відповідач виніс з квартири у підїзд і на вулицю. На теперішній ОСОБА_5 проживає в квартирі зі своєю новою родиною, позивач доступу до квартири не має. Просить суд визнати за нею та її малолітнім сином право користування житловим приміщенням в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2, вселити її з сином туди та зобовязати відповідачів не чинити їй та сину перешкод в користуванні житловим приміщенням в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та передати ключі від замків на вхідних дверях в квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Додатково зазначила, що на теперішній час вона тимчасово проживає у квартирі своєї тітки, іншого місця для проживання вона не має. Зареєстрованого за нею на праві власності житла не має. Вона зареєстрована у квартирі своїх батьків, однак, вони мешкають у двокімнатній квартирі, одна з кімнат якої заставлена меблями та речами, які вона вивезла з квартири ОСОБА_4 Умови для проживання її та дитини там відсутні. До цього часу в підїзді квартири по вул. Ярмарковій залишається належна їй кухонна шафа, на вулиці в сараї дитяче ліжко, оскільки їй нікуди подіти це майно. Спірна квартира була придбана на початку 2012 року, одразу в ній почала проживати та зареєструвалась ОСОБА_4 Перед народженням дитини, у березні 2012 року, ремонт був закінчений, і вони з чоловіком також вселились у квартиру, де почали проживати втрьох. Разом з ОСОБА_4 вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет. З кінця 2012 року ОСОБА_4 почала проживати окремо, разом зі своєю хворою матірю.

Представник позивача ОСОБА_7, яка діє на підставі договору від 07.12.2015р. (а.с.1) , в судовому засіданні позов підтримала, на його обґрунтування навела доводи аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_5 належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи в залу суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за участі представника ОСОБА_3 Будучи допитаним в попередніх судових засіданнях, просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої заперечення наступним. Дійсно в період з 2012 по 2015 рік він проживав у спірній квартирі з позивачем та їх спільним сином. Однак, на теперішній час він створив нову родину, квартира потрібна йому для проживання, оскільки іншого житла він не має. Оскільки шлюб між ним та позивачем розірвано, то вона втратила право проживання у даній квартири, оскільки більше не є членом сімї власника квартири його матері. В той же час, він не заперечує, щоб квартирою користувався його син, який і тепер буває в квартирі разом з ним.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №59 від 14.12.2015 року в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 ніколи не була членом сімї власника квартири, в розумінні положень Житлового кодексу України, а тому підставі для її проживання у квартирі відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в залу суду не зявилась, в наданих суду запереченнях на позовну заяву просила розгляд справи проводити у її відсутності, та зазначила наступне. Вона ніколи не чинила перешкод для проживання у спірній квартирі свого онука ОСОБА_6, а тому в цій частині предмет спору взагалі відсутній. Позивач ОСОБА_1 дійсно вселилась у квартиру з її дозволу, але вона не є членом її родини, а є колишньою дружиною її чоловіка. Крім того, вона жодного дня не проживала разом з позивачем та не вела з нею спільне господарство, у звязку з цим вважає, що підстави для задоволення вимог стосовно позивача ОСОБА_1 відсутні (а.с. 40).

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Словянської міської ради, ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності від 15.12.2015 року (а.с.18), в залу суду не зявилась, надала суду заву про розгляд справи у її відсутності, з урахуванням інтересів дитини. В попередніх судових засіданнях просила позов задовольнити повністю.

Свідок ОСОБА_9 в залі суду показала, що вони з ОСОБА_1 є колегами. Їй відомо, що під час шлюбу з ОСОБА_5, ОСОБА_1 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, після розлучення, ОСОБА_5 змінив замки на вхідних дверях і ОСОБА_1 більше не змогла потрапити у квартиру. З цього приводу ОСОБА_1 зверталась у міліцію.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Власником сусідньої квартири №3 є ОСОБА_4, зі згоди якої у квартирі мешкали її син з дружиною та сином. ОСОБА_4 проживала у квартирі лише взимку 2012 року. Одного дня, у грудні 2015 року, вона зустріла у підїзді ОСОБА_5, який міняв замки вхідних дверей. Ввечері того ж дня до квартири прийшла ОСОБА_4 з сином та батьком, і вони не змогли потрапити до квартири, оскільки замки були змінені. Через декілька днів ОСОБА_1 вивозила свої речі з квартири, ще через декілька днів після цього, ОСОБА_5 виставив у підїзд кухонну шафу, а в сарай - дитячу краватку з білизною. Там ці речі і знаходяться до цього часу.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його донькою. У 2012 році донька народила сина і разом з чоловіком та його матірю почала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. Він особисто приймав участь у ремонті даної квартири, коли у січні 2012 року вона була куплена для молодих. У грудні 2015 року ОСОБА_5 вигнав доньку з квартири.

Свідок ОСОБА_12 в залі суду показала, що є матірю ОСОБА_1 Коли їх донька одружилась, на нараді родин вони вирішили купити квартиру молодим. Для цього ОСОБА_4 надала 10 000, а вони 3 000 доларів США. За ці гроші квартира була куплена та відремонтована. Квартиру було вирішено зареєструвати на ОСОБА_1, оскільки її внесок був більшим, і, крім того, на ОСОБА_5 оформлені кредити у банках, деякі з яких є проблемними.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3. З 16 жовтня 2014 року по теперішній час у квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №446604 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.7). В період з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі

Відповідно до довідки комітету мікрорайону «Центр-2» №292 від 03.11.2015р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, що засвідчують сусіди (а.с.9).

Указані обставини підтверджені сторонами у судовому засіданні, тому за приписами ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Факт того, що відповідачи перешкоджають позивачці у користуванні житловою площею в квартирі № 3, розташованої в будинку № 27 по вул. Ярмарковій у м. Словянську Донецької області підтверджується зверненнями позивача до правоохоронних органів, відповіді на які, з рекомендацією звернутись до суду в приватному порядку, вона отримала 08.12.2015р. за вих. №5/1260 (ЖЄО-1758) та 28.12.2015р. за вих. №5/2411 (ЖЄО-2655), а також поясненням допитаних в залі суду свідків, які суд приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються, як між собою, так і поясненнями самих сторін.

Стаття 165 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сімї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідачи та представник ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_1, з огляду на наведені положення частини 2 статті 64 ЖК України, ніколи не була членом сім?ї власника квартири ОСОБА_4, а тому на теперішній час відсутні підстави для її проживання і користування спірною квартирою. З такими доводами суд не може погодитись в повній мірі.

Так, дійсно, відповідно до положень частини 2 статті 64 ЖК України ОСОБА_1 не є членом сімї ОСОБА_4 Однак, зі змісту положень частини 2 статті 165 ЖК України випливає, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Таким чином, в 2012 році вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру АДРЕСА_3 було цілком правомірним, оскільки вселилась ОСОБА_1 у квартиру, як член сім'ї ОСОБА_5, який, відповідно до положень частини 2 статті 64 ЖК України, є членом сім'ї ОСОБА_4 В судовому засіданні сторони не оспорювали, та про це відповідач ОСОБА_4 зазначила у своїх письмових запереченнях, що на вселення ОСОБА_1 вона надала свій дозвіл.

Доводи позивача та свідків ОСОБА_12 з приводу того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з березня по липень 2012 року проживали разом у спірній квартирі АДРЕСА_3 відповідачем не спростовані, а тому суд приймає їх до уваги.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про вселення її та сина у спірну квартиру, оскільки вони були вселені до будинку зі згоди власника, членом його сім'ї, хоч і не тривалий час, але одразу після вселення проживали разом з нею у спірній квартирі, тобто мають право нарівні з власником користуватись спірним житлом, при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, а на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З огляду на наведене, суд також дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за позивачем її та сином права користування спірною квартирою, оскільки наявність реєстрації ОСОБА_6 та відсутність прописки позивача у спірній квартирі сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням за ними. Також, як судом було встановлено вище, власник квартири в 2012 році висловлювала згоду на проживання в ній позивача та її сина.

Доводи відповідачів з приводу того, що вони не заперечують проти проживання у квартирі малолітнього ОСОБА_6, а тому в цій частині предмет спору відсутній не заслуговують на увагу суду, оскільки в силу свого малолітства останній не може існувати без сторонньої опіки, яку, в даному випадку, забезпечує його мати ОСОБА_1

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що суду надано доказів того, що відповідачи перешкоджають позивачці в користуванні квартирою №3 будинку 27 по вул. Ярмарковій м. Словянськ, а тому з боку відповідачів слід усунути порушення прав позивача та її малолітнього сина, зобов'язавши їх не чинити перешкод в користуванні квартирою та передати позивачу ключі від вхідних дверей, позивач, разом з сином, підлягають вселенню в спірну квартиру.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, то вважає за необхідне стягнути в частковому порядку з відповідачів на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Словянської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користування житловим приміщенням, вселенні в житлове приміщення - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 право користування житловим приміщенням в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, в квартиру АДРЕСА_2.

Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, перешкод в користуванні житловим приміщенням в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та передати ключі від замків на вхідних дверях в квартирі АДРЕСА_4.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка мешкає за адресою: м.Словянськ, пров.Откосний, буд.16; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ІПН: НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 понесені витрати з оплати судового збору на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, у розмірі 487 грн. 20 коп., по 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено «23» лютого 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова