Справа № 127/4734/15-ц Провадження № 22-ц/772/1411/2016Головуючий в суді першої інстанції Іщук Т. П.
Категорія 20Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Шемети Т. М.

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

при секретарі Топольській В.О.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника адвоката Сарафанюка О.П., представника відповідача адвоката Грицуляка Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення пені, інфляційних втрат, штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 року -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та, збільшивши позовні вимоги (а.с.56-62), просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 12 200 грн. - штрафних санкцій, 8 078 грн. 30 коп. - інфляційних втрат за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року, 422 грн.15 коп. - 3% річних за період з 18.03.2014 року по 12.05.2015 року, 3 021 грн. 59 коп. - пені за період з 18.03.2014 року по 12.03.2015 року , 10 000 грн. - моральної шкоди та понесені судові витрати. Позов мотивувала тим, що 13.02.2014 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір про наміри, за умовами якого вона передала відповідачеві грошові кошти в сумі 1 000 Євро, а він зобов'язався укласти договір купівлі-продажу частини будинку по вул. Фабріціуса, 41 в м. Вінниці. Взятих на себе зобов'язань ОСОБА_5 не виконав та в зв'язку з цим згідно п. 5.1 укладеного Договору повинен був до 18.03.2014 року повернути отримані кошти в подвійному розмірі. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.01.2015 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року було змінено та стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 12 200 гривень як аванс та судові витрати. Зважаючи на те, що умовами договору про наміри сторонами передбачена відповідальність продавця перед покупцем у випадку порушення умов договору, вважає, що відповідач має сплатити штрафні санкції у розмірі 12 200 грн., а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню. Окрім того позивач зазначила, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки його недобросовісність та байдужість до своїх зобов'язань призвели до виникнення у неї нервових розладів та частих захворювань, тому розмір моральної шкоди оцінила в 10 000 грн..

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 року позов задоволено частково: Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 8 078,30 (вісім тисяч сімдесят вісім гривень 30 коп.) - інфляційних втрат за період з 18.03.2014 року по 30.04.2015 року та 422,15 грн. (чотириста двадцять дві гривні 15 коп.) - 3% річних за період з 18.03.2014 року по 12.05.2015 року, а також 85,00 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

08.02.2016 року ОСОБА_5 подав заяву про перегляд постановленого по справі заочного рішення (а.с.88 - 90), яка ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2016 року залишена без задоволення (а.с.121).

18.03.2016 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на заочне рішення, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю, тобто фактично оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, так як за вказаною адресою не зареєстрований та не проживає. Розгляд справи відбувся односторонньо, суд взяв до уваги лише доводи позивача, не з'ясував що ОСОБА_2 претензій до нього не має, про що прямо зазначено в Ухвалі Вінницького міського суду від 10.07.2015 року, а рішення про стягнення з нього на користь позивача 12 200 грн. виконано (а.с.133). Навіть якщо він і прострочив повернення грошей, то аж ніяк не з 13.03.2014 року, а з того часу як Апеляційний суд в своєму рішенні визначив суму, яка підлягає поверненню, тобто з 16.01.2015 року та по 10.07.2015 року (по час коли він виконав це зобов'язання).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Грицуляк Г.П. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сарафанюк О.П. заперечили проти апеляційної скарги, вважають її необґрунтованою та безпідставною, просять залишити оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

13.02.2014 року між сторонами було укладено договір про наміри купівлі-продажу частини будинку, що знаходиться за адресою вул. Фабріціуса, 41 в м. Вінниці, який повинен бути виконаний до 13.03.2014 року. В момент укладення вказаного договору позивач передала, а відповідач прийняв кошти в розмірі 12 200,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 1000 Євро (а.с.15).

Позивачем, як покупцем, станом на 13.03.2014 року виконані всі передбачені вищевказаним договором обов'язки та дії. Відповідач, в порушення п. 3 договору про наміри, належним чином свої обов'язки не виконав.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про повернення завдатку та відшкодування моральних збитків задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в повернення переданого за договором про наміри кошти в сумі 16 430,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 747,04 грн., 213,20 грн. судового збору (а.с. 21-22).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.01.2015 року змінено заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 кошти в повернення переданого за договором про наміри в розмірі 12 200,00 грн., 122,00 грн. - витрат по оплаті судового збору, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 23-24).

Рішенням Вінницького міського суду від 04.12.2014 року та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.01.2015 року встановлено, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати із договору купівлі-продажу частини будинку, а оскільки сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 12 200 грн. є авансом.

За таких обставин висновок суду першої інстанції, що з урахуванням встановленого судовими рішеннями, виходячи з положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, немає підстав для стягнення 12 200 грн. як штрафної санкції, - є вірним та в цій частині відповідачем не оспорюється. Не оспорюється рішення і в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені і моральної шкоди.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, слід зазначити наступне:

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно п. 5.1.Договру про наміри від 13.02.2014 року, за порушення умов договору Продавцем він до 18.03.2014 року повинен повернути Покупцю отриману суму 12 200 грн..

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, встановивши, що рішенням суду з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову суму авансу в розмірі 12 200 грн. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей отже, є грошовим зобов'язанням, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ОСОБА_5 належним чином не виконав, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення, який слід обраховувати з 18.03.2014 року (як то зазначено в Договорі про наміри) та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Оскільки обов'язок повернути отримані грошові кошти в разі не укладення договору купівлі-продажу визначений 18.03.2014 року (п.5.1.Договру про наміри), то саме ця дата є датою настання строку виконання зобов'язання, а не дата ухвалення 16.01.2015 року рішення Апеляційного суду Вінницької області, як про те зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається також на те, що зобов'язання фактично було виконане, однак суд першої інстанції це до уваги не взяв і в підтвердження факту виконання зобов'язання надав копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2015 року (а.с.133). Таке твердження відповідача спростовується наступним: дійсно в ухвалі Вінницького міського суду від 10.07.2015 року зазначено, що рішення апеляційного суду Вінницької області від 16.01.2015 року виконано, в ході апеляційного розгляду справи сторони підтвердили, що дійсно мало місце виконання рішення 10 липня 2015 року. Однак, 3 % річних та інфляційні втрати від знецінення грошових коштів нараховані в рішенні, що оскаржується станом на травень 2015 року: на той момент зобов'язання по поверненню позивачеві 12 200 грн. грошових коштів, отриманих за Договором про наміри від 13.02.2014 року, виконане не було.

Отже, у справі, яка переглядається, положення статті 625 ЦК України суд застосував правильно, оскаржуване рішення у справі, яка переглядається, є законними, та підлягає залишенню без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304. 307, 308, 7, 312 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т. М. Шемета

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ А. Ю. Зайцев

З оригіналом згідно: Т. М. Шемета