АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1624/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/756/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Романської К.М.

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2016 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» /надалі «Банк»/

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

11.12.15 ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно із договором № б/н від 21.02.13 відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Так як відповідач неналежно виконував умови договору, утворилась заборгованість по усіх платежах, з яких: 2080,00 грн. - заборгованість з повернення кредитних коштів; 9573,76 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2700,00 грн. - заборгованість за комісією та пеня; 500 грн. штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) та 717,69 грн. -(процентна складова). Сумарно позивач просив стягнути із відповідача 15571,45 грн. та судові витрати.

Рішенням Бережанського районного суду від 01.04.16 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку 2080,00 грн. та 162,72 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із апеляційною скаргою на дане рішення звернувся позивач, вважаючи, що воно частково поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, щодо вирішення вимог Банку про стягнення з відповідача 9573,76 грн. заборгованості за відсотками, 2700,00 грн. заборгованості за комісією та пенею, 500,00 грн. штрафних санкцій (фіксована частина) та штрафу в розмірі 717,69 грн. (процентна складова), у задоволенні яких відмовлено, просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

Порушення вбачає в тому, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, оскільки Умови та Правила банківських послуг не підписані відповідачем.

Указує, що при укладанні кредитного договору від 21.02.13 відповідач був обізнаний з умовами кредитування й власноручно ствердив це, зазначивши у заяві, що згоден із тим, що заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Ззаначає, що суд помилково застосував до даних правовідносин ч.1 ст.1212 ЦК України, оскільки правовою підставою для отримання кредиту відповідачем є кредитний договір від 21.03.13, який підписаний останнім особисто.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справ, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального закону оспорюване рішення не відповідає з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не ознайомлював ОСОБА_1 з умовами кредитування, сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору й, оскільки відповідач визнав, що отримав платіжну картку і знімав з неї гроші, суд кваліфікував правовідносини, що склалися між сторонами, як договір банківського рахунку, оскільки позивач надав відповідачу платіжну картку.

При цьому суд послався на ч. 3 ст. 1068 ЦК України, якою передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Також, до спірних правовідносин суд першої інстанції застосував положення ч. 1 ст. 1212, ст. 1213 ЦК України, визнавши кошти, отримані відповідачем, як безпідставно набуте майно, й зобовязав останнього повернути його позивачу, так як він набув його за рахунок Банку без достатньої правової підстави.

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовити, оскільки сторони не досягнули згоди з істотних умовах договору кредиту щодо нарахування процентів за користування коштами, пені, комісії та штрафів, й з огляду на це не взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

Із такими висновками колегія суддів не погоджується, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи, й, як наслідок, вплинули на невірне застосування судом норм матеріального права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Установлено, що 21.02.13 за договором № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /по тексту «Договір»/.

У суді першої інстанції відповідач не заперечив факту отримання платіжної картки, а відповідно, укладення кредитного договору, як і того, що ним було знято із рахунку 2080,00 грн. та не повернуто їх позивачу.

Оцінюючи обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із кредитного договору й законодавчо регулюються параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено письмову форму кредитного договору.

У даному випадку в силу договору приєднання сторони уклали договір в письмовій формі, так як відповідач склав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.02.13, якою власноручно погодився на усі запропоновані Банком умови кредитування.

Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги й помилково застосував ст. 1066 ЦК України, у відповідності до якої за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач на надавав Банку коштів, а навпаки, - отримав їх в якості позики (кредиту).

Із огляду на договірні відносини між сторонами спору не підлягають до застосування положення глави 83 ЦК України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а тому суд першої інстанції помилково застосував ст.ст. 1212, 1213 ЦК України (постанова ВС України № 6-88 цс 13).

Слід зазначити, що помилковими є висновки суду першої інстанції й в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками, комісії, пені та штрафних санкцій.

У силу ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, судова колегія не обмежується доводами апеляційної скарги й приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в повному обсязі з ухваленням нового рішення, оскільки судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Аналізуючи встановлені обставини та позовні вимоги Банку, апеляційна інстанція вважає, що вони підлягають до задоволення частково з огляду на таке:

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за користування відновлювальною кредитною лінією встановлена: базова процентна ставка 2,5% в місяць, що становить 30% річних, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році, умовами також передбачено пільговий період до 55 днів, під час якого нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних; розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, які підлягають внесенню до 25 числа місяця наступного за звітним; комісія за зняття готівки в розмірі 3%; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується за формулою: базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (нараховується один раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 % в місяць.

Окрім цього, банк вправі в односторонньому порядку змінювати відсотки за користування коштами у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, що передбачено умовами та правилами кредитування.

Установлено, що відповідач 26.04.13 зняв із кредитного рахунку 2080,00 грн.

У силу ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ОСОБА_1 неналежно виконував умови договору, тому до стягнення підлягають усі обовязкові платежі за договором.

Так, із відповідача слід стягнути в користь Банку 2080,00 грн. заборгованості за кредитом.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить:

2080,00 грн. - заборгованість за кредитом;

9573,76 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

2700,00 грн. - заборгованість за комісією та пеня;

500 грн. штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина);

717,69 грн. штрафні санкції (процентна складова). Сумарно 15571,45 грн.

Апеляційна інстанції не погоджується з розрахунком заборгованості, запропонованим позивачем, а саме: щодо заборгованості по відсотках, пені та штрафу (процентної складової), й провела свій розрахунок.

Щодо відсотків за користування коштами, то колегія суддів враховувала вимоги ОСОБА_2 по сплаті відсотків на поточну та прострочену заборгованість, яка весь період становила 2080,00 грн.

У залежності від відсоткової ставки розмір заборгованості обраховувався, виходячи із наступного:

1 дія: 2080,00 * 30 / 100 = 624,00;

із яких: 2080,00 грн. - сума заборгованості;

30 відсоткова ставка за ОСОБА_2;

100 річна відсоткова ставка;

624,00 грн. розмір відсотків за рік.

Умовами ОСОБА_2 передбачено базову відсоткову ставку в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році.

2 дія: 624,00 / 360 = 1,73

із яких: 624,00 грн. розмір відсотків за рік;

360 розрахункова величина днів у році для відсотків;

1,73 - розмір відсотків за один день;

3 дія: 1,73 * 557 = 963,61

із яких: 1,73 грн. - розмір відсотків за один день;

557 кількість днів обрахунку відсотків, виходячи із ставки 30 % річних за користування коштами з моменту отримання позики по 01.09.14.

963,61 грн. сума відсотків за вказаний період.

Згідно із умовами ОСОБА_2 01.09.14 в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку з 30% на 34,80 %, яка обраховувалася до 31.03.15, й розрахунок відсотків наступний:

1 дія: 2080,00 * 34,80 / 100 = 723,84;

із яких: 2080,00 грн. - сума заборгованості;

34,80 відсоткова ставка за ОСОБА_2;

100 річна відсоткова ставка;

723,84 грн. розмір відсотків за рік.

2 дія: 723,84 / 360 = 2,01

із яких: 723,84 грн. розмір відсотків за рік;

360 розрахункова величина днів у році для відсотків;

2,01 - розмір відсотків за один день;

3 дія: 2,01 * 212 = 426,26

із яких: 2,01 грн. - розмір відсотків за один день;

212 кількість днів обрахунку відсотків, виходячи із ставки 34,80 % річних за користування коштами з 31.08.14 по 31.03.15.

426,26 грн. сума відсотків за вказаний період.

Аналогічно, за умовами ОСОБА_2 01.04.15 в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку з 34,80% на 43,20 %, яка обраховувалася до 31.10.15, й розрахунок відсотків наступний:

1 дія: 2080,00 * 43,20 / 100 = 898,56;

із яких: 2080,00 грн. - сума заборгованості;

43,20 відсоткова ставка за ОСОБА_2;

100 річна відсоткова ставка;

898,56 грн. розмір відсотків за рік.

2 дія: 898,56 / 360 = 2,50

із яких: 898,56 грн. розмір відсотків за рік;

360 розрахункова величина днів у році для відсотків;

2,50 - розмір відсотків за один день;

3 дія: 2,50 * 214 = 535,00

із яких: 2,50 грн. - розмір відсотків за один день;

214 кількість днів обрахунку відсотків, виходячи із ставки 43,20 % річних за користування коштами з 01.04.15 по 31.10.15.

535,00 грн. сума відсотків за вказаний період.

Сумарно розмір відсотків становить 1924,87 грн.

Тому, вимоги позивача стосовно стягнення відсотків слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача в користь Банку 1924,87 грн.

Стосовно пені, яку позивач оцінює у 2700,00 грн., то колегія суддів приходить до висновку, що, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, її слід зменшити до 1200,00 грн., так як запропонований Банком розмір значно перевищує вигоду, яка ним не отримана.

При цьому слід зазначити, що комісія за зняття готівки не передбачена умовами договору, хоча позивач у своєму розрахунку її вказує.

Також, до стягнення підлягає сума штрафу в розмірі 500,00 грн. відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина).

Стосовно процентної складової штрафу (5% від суми позову), то до відшкодування підлягає 200,24 грн.

При розрахунку вказаного штрафу судова колегія виходила із розміру заборгованості за кредитом та суми відсотків за користування коштами. Пеня та штрафні санкції не враховувалися.

Слід зазначити, що колегія суддів не брала до уваги розрахунок позивача щодо заборгованості ОСОБА_1 щодо відсотків за користування коштами з огляду на те, що останнім нараховувалися відсотки на відсотки за користування кредитним коштами, так як ОСОБА_2 це не передбачено й суперечить вимогам ст.ст. 536, 550, 613, 635 ЦК України.

Із врахуванням наведених обставин до стягнення підлягає сума в розмірі 5905,11 грн.

Окрім цього, з відповідача в користь Банку слід стягнути витрати по сплаті судового збору за розгляд спору в обох інстанціях в розмірі 2557,80 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 5905,11 грн. заборгованості за кредитним договором та 2557,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3