Справа № 341/1345/15-ц
Провадження № 22-ц/779/473/2016
Головуючий у 1 інстанції Мула О.Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявлено позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у звязку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору від 05.11.2007 року, який складається з заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_5, утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року складає 30 656,32 грн. Посилаючись на те, що в добровільному порядку останній відмовився повертати надані йому кошти, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 30 656,32 грн заборгованості за кредитним договором та 306,56 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Галицького районного суду від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що згідно п.9.12 "Умов та правил надання банківських послуг", укладених сторонами, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, при цьому, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично продовжується на такий же термін. А тому апелянт вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності по даній справи. Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 не подавав письмової заяви про закриття картрахунку, у звязку з чим строк дії картки відповідача та строк дії кредитного договору було продовжено на такий же термін. Крім цього, апелянт не погоджується з висновком суду щодо застосування позовної давності за всіма вимогами банку, оскільки за змістом ст. 257 ЦК України в даному випадку підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банку до суду з цим позовом. Посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній. Висновок суду першої інстанції про пропуск ПАТ КБ "ПриватБанк" строку позовної давності вважає безпідставним. Тому просить оскаржене рішення як незаконне скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Додатково зазначив, що ОСОБА_5 було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж ОСОБА_3 було внесено більш як 3 роки з моменту звернення позивача до суду, і Банк не просив поновити пропущений строк позовної давності строк.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції вважав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено загальний строк позовної давності. Колегії суддів з таким висновком місцевого суду погоджується на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного договору №б/н від 05.11.2007 року отримав кредит в сумі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

Згідно розділу 3 «Умов і правил надання банківських послуг», які є складовою частиною згаданого кредитного договору, для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки. Крім того, банк видає Пам'ятку клієнта про порядок користування картками і "ОСОБА_5 та порядок погашення по кредиту", які також є складовою частиною кредитного договору. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказаного в розділі «відмітки банку» заяви позичальника (а.с.9). У п.9.12 названих вище «Умов» зазначено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. В цьому ж пункті вказано, що у випадку коли протягом цього строку жодна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк (а.с.12).

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що внаслідок неналежного виконання умов договору кредиту у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року складає 30 656,32 грн, з яких: 5450,07 грн заборгованості за кредитом, 20 327,23 грн заборгованості за відсотками, 2 943 грн комісії та 1936,02 грн штрафи.

Умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Згідно із ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2 ст. 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_3 18 грудня 2015 року подав відповідну заяву (а.с.104).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року по справі №6-154цс15, яка згідно ч.1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Оскільки сторони визнають, що згідно розрахунку заборгованості (а.с.4-6) останній місячний платіж ОСОБА_3 здійснив 22 грудня 2010 року, а банк звернувся до суду з позовом тільки 27 липня 2015 року, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності.

Доводи представника позивача про те, що боржнику ОСОБА_5 виготовив у 2011-2012 роках нові картки, які як встановлено у засіданні апеляційного суду, ОСОБА_3 не отримував, не є доказом того, що Банк не пропустив в даному випадку строк звернення до суду.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Галицького районного суду від 18 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М.Васильковський

ОСОБА_6