Справа № 750/3993/16-ц
Провадження № 2/750/1512/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.

при секретарі Примак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними положень кредитного договору,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсними п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.1.4., 4.1.5. кредитного договору №ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_2» з тих підстав, що умови укладеного між сторонами договору, є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим згідно ст. 215 ЦК України є підстави для визнання окремих пунктів договору щодо визначення розміру пені та штрафів недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_2» (Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2») був укладений Кредитний договір № МL- №00/027/2008.

За умовами Кредитного договору ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит в розмірі 152 250,00 доларів США, а Позичальник в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п.1.6 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобовязання, визначені Кредитним договором.

Згідно п. 2 ч. 1 Кредитного договору відповідно цільовим використанням кредиту визначено оплату комісії банку 2250,00 доларів США та споживчі цілі 150 000,00 доларів США. Датою остаточного повернення суми кредит визначено 01 липня 2023 року.

Відповідальність Позичальника визначено підпунктами п.4 ч.2 Кредитного договору.

Згідно п. 4.1. за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому Договору Позичальник несе відповідальність у порядку та на умовах визначених в цьому Договорі, а саме : п. 4.1.1. за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати проценту за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаних зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум; п. 4.1.2 За прострочення виконання Боргових зобов'язань понад 15 (п'ятнадцять) календарних днів Позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1. цього Договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 грн.; п. 4.1.3 За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 (тридцять) днів Позичальник крім пені та штрафу передбачених п.п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0.02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше ніж 50,00 грн.; п. 4.1.4 За нецільове використання кредиту позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 5% від суми кредитних, використаних за нецільовим призначенням. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору; п. 4.1.5. За невиконання чи неналежне виконання п.п,і) - у) п.2.3.7. цього Договору, Позичальник сплачує на користь Банку штраф у сумі 10 % від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє Позичальника від виконання п.п.і) - у) п.2.3.7. цього Договору.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прялю не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. І ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит який є споживчим, то при укладенні цього договору ОСОБА_2 зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також; фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.5 ч.З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно вважає, що положення п. 4 ч. 2 Кредитного Договору, якими передбачено сплату пені та штрафів за невиконання зобов'язань, а також за прострочення виконання зобов'язань по Кредитному договору Позичальником, є несправедливими і мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором, у звязку позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсними п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.1.4., 4.1.5. кредитного договору №ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_2».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк» на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя