Ухвала

іменем україни

29 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис», ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з липня 1973 року по квітень 1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а з 1992 року вони проживають як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. 14 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством акціонерним комерційним банком «Базис» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якої були нежитлові приміщення першого поверху №№ 26-28, 30-32, 35-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 Вважав, що оскільки на момент укладення спірного договору іпотеки він проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю, тому майно, яке передано останньою в іпотеку, належить і йому на праві спільної сумісної власності. Зазначав, що він не давав згоду на укладення спірного договору іпотеки.

З урахуванням зазначеного, на підставі ст. ст. 203, 215, 578 ЦК України позивач просив визнати недійсним договір іпотеки від 14 грудня 2011 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 грудня 2014 року про виправлення описки, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 14 грудня 2011 року № 5500, укладений між ПАТ АКБ «Базис» в особі директора Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис» ОСОБА_6 (іпотекодержатель) з однієї сторони та ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_7, як майновий поручитель (іпотекодавець) про передачу в іпотеку нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху № №26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23, загальною площею 220,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку та записи (обтяження) про заборону відчуження нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху № №26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23, загальною площею 220,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що підстав передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 74 СК України, Законом України «Про іпотеку» для визнання договору іпотеки недійсним немає.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив про те, що на час укладення договору іпотеки єдиним власником нерухомого майна - предмета іпотеки була ОСОБА_5 Відсутність згоди іншого з подружжя щодо розпорядження спільним майном (ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України) не є підставою для недійсності договору, оскільки контрагент - банк не знав і не міг знати, що майно належить подружжю.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-1568цс15 та від 7 жовтня 2015 року № 6-1622цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик