Провадження №2-з/760/209/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.

при секретарі Здорик Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в м. Києві, заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про забезпечення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 позивач звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 71335,60 грн. за кредитним договором № б/н від 02.03.2011, яка складається з наступного:

18280,00 грн. - заборгованість за кредитом;

47587,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

1595,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина);

3373,12 грн. - (процентна складова).

Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд, забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме:

1. накласти арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2012 року випуску, який належить відповідачу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення;

2. направити до Дніпропетровської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевсысого, 32) заяву про реєстрацію обтяжень на рухоме майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2012 року випуску, який належить відповідачу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1);

3. обмежити відповідача ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань:

-заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб назва органу видачу відповідачу паспорта/проїзного документа,

-адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання. У банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов'язків перед кредитором.

На думку заявника, за порушенням зобов'язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобов'язань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки Державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження.

Заявник переконаний, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, просив заяву задовольнити.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, ч.2, ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Суд може застосововувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, заявник просить суд, накласти арешт на автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2012 року випуску, який належить відповідачу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Із заяви вбачається, що представник позивача не навів жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначеного ним заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за позовними вимогами про визнання частково недійсним договорів іпотеки та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

До того ж, заявник всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України не надав суду жодного доказу, що автомобіль Mitsubishi Outiander 2.0, 2012 року випуску, належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_2, а також інші відомості тощо, потрібні для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Виходячи з наведеного вище, суддя вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Також заявник просить направити до Дніпропетровської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевсысого, 32) заяву про реєстрацію обтяжень на рухоме майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0, 2012 року випуску, який належить відповідачу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1), однак, в розумінні норм чинного законодавства України, зокрема, ст. 152 ЦПК України відсутній такий вид забезпечення позову, як направлення заяви про реєстрацію обтяжень на рухоме майно.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги заявника.

Крім того, заявник також просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань; заборонити: відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу ОСОБА_2 паспорта/ проїзного документа, адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Вищезазначене знайшло своє відображення у постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5, зокрема у пункті 7 даної постанови роз'яснено, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Виходячи з вищенаведеного, у забезпеченні позову шляхом обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань слід відмовити.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Керуючись ст. 151 - 153, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.А. Усатова