У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживача послуг банку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що між ним, як споживачем послуг банку та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до п. 2.1 якого сума кредиту складає 21 078,62 доларів США. При цьому, відповідно до п. 2.7 договору, який визначає порядок надання кредиту, кошти, надані у кредит перераховувалися: 87 685 грн. на розрахунковий рахунок продавця ЗАТ «Ніколь Моторс», 7 052 грн 74 коп. на рахунок страховика ЗАТ «УСК Веста». У цей же день було укладено договір поруки, відповідно до якого поручителем по кредиту виступала третя особа на стороні позивача.

Позивач вказував, що 12 травня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив про прийняття платежів за курсом 4 грн 60 коп. за долар США, оскільки такий курс існував на момент укладення договору, проте позитивної відповіді на цю заяву не отримав.

Зазначені умови договору, поведінка відповідача істотно порушують його права як споживача, а також законодавство України.

Позивач зазначав, що при виникненні обставин, за яких вартість послуг (кредит) у гривні зросла внаслідок зміни валютного курсу, відповідачем грубо порушено обов'язки, передбачені п. 12 абз. 1 та 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Це саме стосується і обставин, які виникли внаслідок доповнення ч.1 ст. 11 цього закону абзацом 3 згідно із законом № 3795-VІ від 22 вересня 2011 року, яким заборонено споживче кредитування у іноземній валюті в Україні.

Крім того, істотна зміна витрат на погашення кредиту у залежності від курсу валют прямо суперечить п. 3 ч. 5 ст. 11 зазначеного Закону. Можливість збільшення у рази витрат у гривні на погашення кредиту порушує вимоги п. 13 ч. 3 ст. 18 закону, а також п. 1 ч. 3 ст. 19 Закону. Передача усіх спорів за договором кредиту на розгляд третейського суду, найменування якого зазначеного у п. 12 договору є порушенням п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону.

Також позивач вказував, що хоча у договорі сума кредиту названа у доларах США, фактично коштів у зазначеній валюті він на руки не отримував, більше того, у п. 2 договору сказано про те, що кошти кредиту перераховуються у гривні на рахунки відповідних юридичних осіб, при цьому загальна сума складає 94 737 грн 74 коп. Відсутність фактичної передачі будь-кому коштів у доларах США, при тому, що кошти переводилися у гривні, свідчить про відсутність у сторін намірів насправді передавати предмет договору у доларах США. Позивач вважав, що дійсний намір сторін договору полягав у тому, щоб були позичені та переведені відповідним юридичним особам кошти у гривні.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив застосувати наслідки нікчемного правочину до п. 2.1 кредитного договору

від 09 липня 2008 року в частині встановлення суми кредиту у доларах США, та застосувати до зазначеного договору у цілому правила угоди, яку сторони дійсно мали на увазі та виконали, а саме: про надання кредиту у сумі 94 737 грн 74 коп.; застосувати наслідки нікчемного правочину до

п. 12 зазначеного кредитного договору у частині передачі будь-яких спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, на розгляд третейського суду; визнати порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з відсутності доказів на підтвердження порушення прав позивача та порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживача послуг банку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова