АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/5437/16 Головуючий у 1 інстанції -Чала А.П.
Доповідач-ПанченкоМ.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, Головне управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 і просив винести рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері сторін ОСОБА_5.

Послався на те, що 26.12.2003 року він та його сестра відповідачка ОСОБА_4 звернулись з заявою до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак у видачі свідоцтва було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім»я спадкодавиці /т.1 а.с.11, 27/.

В подальшому, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 11.07.2012 року, за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.22, 60-61, 62-63/.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.07.2015 року у позові ОСОБА_3 про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 відмовлено /т.2 а.с.23-27/.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просив скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23.07.2015 року, як ухвалене на неповно з»ясованих обставинах справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права і просив ухвалити нове рішення про задоволення його позову /т.2 а.с.32-40/.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 7.09.2015 року скасоване рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23.07.2015 року та ухвалене нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено /т.2 а.с.65-70/.

Ухвалою ВССУ від 20.01.2016 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 7.09.2015 року скасоване, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /т.2 а.с.140-141/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 позначений літ.»А» в технічному паспорті виконаного Київським БТІ від 4.05.1984 року /т.2 а.с.150-152/.

Право власності за ОСОБА_7 на указаний будинок підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967 року.

Відповідно до заповіту від 7.03.1986 року ОСОБА_7 заповіла зазначений будинок своїй доньці та матері сторін ОСОБА_5, яка в порядку ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину, вступивши фактично в управління і володіння спадковим будинком. Між тим, правовстановлюючих документів на отриманий у спадщину будинок вона не оформляла.

У 2000 році житловий спадковий будинок АДРЕСА_1 згорів, що не заперечувалось сторонами у суді першої інстанції, та слідує із листа Департаменту комунальної власності м.Києва КМДА від 11.03.2015 року за №062/04/28-2596 /т.2 а.с.16/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що слідує із Свідоцтва про смерть, виданого 16.12.2003 року Відділом реєстрації смерті у м.Києві /т.2 а.с.10/.

Встановлено, що 26.12.2003 року, тобто, в передбачений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини, діти ОСОБА_5, сторони по справі, звернулись до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері /т.1 а.с.11/.

Постановами про відмову у виконанні нотаріальної дії від 9.01.2004 року та від 13.03.2012 року державного нотаріуса відмовлено сторонам у видачі свідоцтв про спадкування за законом на житловий будинок, який належав ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв»язку з тим, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 пропустила передбачений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 /т.1 а.с.91, 193/.

Відповідно до Технічного паспорту складеного Київським БТІ 8.02.2013 року слідує, що за адресою АДРЕСА_1 самочинно зведений житловий будинок під літ. «Д» площею 47м. кв./т.2 а.с.5-7/.

Між тим, у суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 зазначили суду, що будинок під літ.»А» ніколи не згорав і новий будинок скаржником ОСОБА_3 не зводився по АДРЕСА_1.

Між тим, указане твердження не відповідає дійсності, оскільки, як слідує із матеріалів справи, за замовленням самого ОСОБА_3 Київським БТІ виконаний новий технічний паспорт від 8.02.2013 року, на будинок АДРЕСА_1 з якого слідує, що житлова будівля під літ.»Д» за указаною адресою є самочинною будівлею.

Крім того, доводи ОСОБА_3 в тій частині, що будинок не згорав, спростовуються його зверненням до суду у 2014 році з вимогою про визнання права власності за ним на весь будинок під літ»Д», з тих підстав, що новий будинок по АДРЕСА_1 самочинно зведений ним одним. Однак в ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції, за його заявою позов залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України/т.1 а.с.67/.

В подальшому, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 11.07.2012 року, за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.22, 60-61, 62-63/.

Указане рішення до Верховного Суду України не оскаржувалось.

Після цього ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду, про визнання за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері сторін ОСОБА_5 /т.1 а.с.2-6/.

Отже, як встановлено судом, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, спірного будинку по АДРЕСА_1, як спадкового майна, не існувало. Однак ОСОБА_3 наполягає визнати за ним право власності на Ѕ частину саме цього будинку, стверджуючи, що він не згорав.

При цьому скаржник посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 11.07.2012 року, за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.22, 60-61, 62-63/.

У зв»язку з цим, відповідно, інша Ѕ частина спірного будинку, за твердженням ОСОБА_3, повинна бути визнана за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері, що і послужило підставою для його звернення до суду з цим позовом.

Між тим, скасовуючи рішення Апеляційного суду м.Києва від 7.09.2015 року, яким позов ОСОБА_3 задоволено, касаційна інстанція, у своїй ухвалі від 20.01.2016 року зазначила, що судом апеляційної інстанції не встановлено на яку Ѕ частку якого будинку: спадкового чи новоствореного позивач просить визнати за ним право власності, дійшовши передчасного висновку про відсутність доказів руйнації належного ОСОБА_7 будинку та визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документа на будинок і належності його до спадкової маси/т.2 а.с.65-70,140-141/.

Враховуючи зауваження суду касаційної інстанції, при повторному розгляді справи, судом встановлений факт повної руйнації у 2001 році в результаті згорання, будинку під літ.»А» (будинок відповідно до технічного паспорту від 1984 року) та самочинного зведення нового будинку під літ.»Д» в, згідно технічного паспорту від 2013 року, про що зазначено вище в мотивувальній частині цього рішення.

При цьому, як встановлено судом, скаржник ОСОБА_3 просить визнати за ним право власності на Ѕ частину в порядку спадкування за законом на будинок, який згорів у 2000 році, і, відповідно, на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1, не існував, як майновий об»єкт.

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 у позові з посиланням на те, що у суду відсутні правові підстави вважати, що житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967 року, увійшов до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 і є тим самим нерухомим майном, яке на час розгляду даної справи знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою і має статус «самочинного», у зв»язку з чим відсутнім є фактично предмет спору, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967 року, натомість існує інше нерухоме майно, що має інший правовий статус самочинного будівництва, порядок визнання права власності на яке регулюється іншими правовими нормами, а визнання права власності в порядку спадкування на новостворене нерухоме майно чинним законодавством не передбачено.

Доводи скаржника в тій частині, що Святошинським районним судом м.Києва від 20.07.2011 року, яке набрало чинності, визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судові рішення, які набрали чинності, відповідно до ст.14 ЦПК України, є обов»язковими всіма особами до виконання на території України, але указане рішення не є преєюдиційним для вирішення даної справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді