Справа №333/9017/15-ц
Провадження №2/333/630/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарях Некрашевич Є.В., Кабановій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом до ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 12.06.2013 року о 15-50 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ЗАЗ 110207, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по проїжджій частині вул. Новокузнецька, в цей час вона перетинала дорогу по пішохідному переходу. Відповідач здійснив наїзд на неї керованим ним транспортним засобом, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вона перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні з 12.06.2013 р. по 26.06.2013 р. За наслідками дій відповідача були внесені відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення та розпочате досудове розслідування. В результаті неправомірних дій відповідача їй спричинена матеріальна шкода, у звязку з придбанням ліків та матеріалів медичного призначення для лікування здоровя в розмірі 1087 грн. 72 коп. Крім того, внаслідок отриманих ушкоджень та необхідності постійного лікування вона втратила працездатність та можливість отримання додаткового заробітку. За період коли б вона могла працювати, могла б отримати заробітну плату в сумі 3480 грн. Rрім того, їй спричинена моральна шкода, оскільки в момент отримання травми вона перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес. Під час лікування вона проходила болісні процедури, її пригнічує факт того, що вона не має достатніх коштів для лікування. Відповідач добровільно допомоги не надає, навпаки звинувачує її в ДТП. Просить стягнути майнову шкоду в розмірі 4567,72 грн. та моральну шкоду в сумі 40000 грн.

Пізніше, збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 6566,37 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно, яких його страхова відповідальність як особи, яка керує транспортним засобом застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс». Про настання страхового випадку було повідомлено страховика своєчасно, тому відшкодування матеріальної шкоди повинна здійснити ця страхова компанія. Вважає, що позивачка не надала належних доказів того, що нею витрачені кошти на придбання медичних препаратів для лікування внаслідок травми спричиненої ДТП. З наданих фіскальних чеків не вбачається, що саме вона придбала зазначені медичні препарати та вони були їй призначені лікарями. З трудової книжки позивача вбачається, що вона останній раз працювала в 2011 році та була звільнена за власним бажанням, тому вона необґрунтовано просить стягнути не отримані доходи. Також, не погоджується із фактом спричинення позивачці моральної шкоди та зазначає, що її також повинна відшкодовувати страхова компанія.

В судове засідання, призначене на 28.04.2016 р. відповідач та його представник не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» в судове засідання не направив свого представника, надіслав письмові пояснення, в яких проти позову заперечував, оскільки він не підтверджений належними доказами та просив розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015 р. ОСОБА_2 визнаний винним за ч.1 ст. 286 КК України. Встановлено, що 12.06.2013 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснював рух по лівій смузі проїжджої частини вул. Новокузнецької, рухаючись з боку вул. Нагнибіди в напрямку вул. Стешенко в м. Запоріжжя. В цей же час в районі електроопори № 185, проїзна частина вул. Новокузнецької, рухаючись по позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідному переході, з права - наліво за ходом руху водія ОСОБА_4. перетинала пішохід ОСОБА_1 Водій ОСОБА_4, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_1, маючи обєктивну здатність виявити пішохідний перехід та пішохода, діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу не застосував, дорогу пішоходу ОСОБА_1 не надав, в результаті чого допустив наїзд на останню передньою лівою частиною кузова власного автомобілю. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1864 від 27.07.2013 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато осколкового перелому верхньої щелепи справа, перелому медіальної стінки гратчастої кістки, зі скупченням крові в правій верхньощелепної пазусі, струсу головного мозку, множинних забоїв і садна в області голови, обличчя, припухлості м'яких тканин в області чола, саден в лівій тім'яній області, в області завитка лівої вушної раковини кваліфікуються, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоровя, більш 21 дня; саден в області лівого гомілковостопного суглоба, забою м'яких тканин і саден в області кінцівок (більш точна локалізація не зазначена), що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Наявність шкоди здоровю позивачки ОСОБА_1 та винність в її спричиненні відповідача ОСОБА_2 підтверджується вищевказаним вироком суду. Проте суд вважає, що обсяг шкоди, яка спричинена її здоровю позивачкою не доведений.

Позивачем надані фіскальні чеки аптечних установ щодо придбання ліків, медикаментів та супутніх товарів. Проте, позивачем не надано доказів, що саме ці медичні препарати їй призначались лікарями у звязку з лікуванням від причинених внаслідок ДТП травм. Такими документами можуть бути виписки з карти лікування з зазначенням діагнозу, періоду лікування, наданих рекомендацій, призначено медикаментів (їх кількості та форми) або листи призначень, рецептів за визначені періоди лікування із зазначенням назв медичних препаратів, їх кількості та форми.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із ч. 2ст. 1195 ЦК України в разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд вважає, що позивачкою не доведено, що вона не отримала доходи у звязку з тимчасовою непрацездатністю, позивачем не надано доказів періоду тимчасової непрацездатності та розрахунку неотриманого доходу. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, вона є пенсіонером за віком, безпосередньо до отримання тілесних ушкоджень не працювала більше півтора роки, тому у суду не має підстав вважати, що вона внаслідок отриманих травм не отримала дохід.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, суд вважає, що не має підстав стягувати матеріальну шкоду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Цей висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в Постанові від 20.01.2016 р. по справі №6-2808цс15.

Таким чином, оскільки позивачка предявила позовні вимоги лише до ОСОБА_2, не виявила бажання замінити відповідача на страхову компанію та предявити до неї позовні вимоги, суд вважає за необхідне задовольнити позов за рахунок відповідача ОСОБА_2

Стаття 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом незалежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт неправомірних дій з боку відповідача ОСОБА_2 у відношенні позивачки. Внаслідок цих порушень позивачка була змушена лікуватись, відчувати біль та дискомфорт від травм та проведеного лікування, позивачка є особою похилого віку. Суд враховує, що травми спричинені позивачці в 2013 році і на день розгляду справи минуло майже три роки, але відповідачем не прийнято заходів для відшкодування спричиненої шкоди позивачу. Разом з тим суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, визначеній в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, матеріальне становище відповідача, який є працездатного віку, працює, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, і, виходячи із засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що достатньою сатисфакцією є компенсація моральної шкоди у розмірі 15000 грн., в решті - позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позов задоволено частково, тому судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідача на користь держави в сумі 142,89 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн., в решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 142 грн. 89 коп.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська