Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1898/16-ц

Провадження № 2/126/693/2016

"05" серпня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельна частка (пай). Житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року проживала лише мати. У померлої крім нього є ще один спадкоємиць за законом її син - відповідач ОСОБА_2. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає. За життя мати заповіт не складала, але бажала розподілити своє майно таким чином, щоб земельна частка перейшла у власність його братові ОСОБА_2, а він мав би успадкувати житловий будинок. Після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини брат звернувся до Бершадської державної нотаріальної контори з метою оформити спадкове право на земельну частку (пай), де й оформив право на цей об'єкт спадщини. А коли він звернувся до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво на право власності на будинок, то в Бершадській державній нотаріальній конторі Вінницької області отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 464/02-31, видану 29.06.2016 року, де було вказано, що видати йому свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок після смерті матері не можливо, оскільки на даний будинок відсутній правовстановлюючий документ. Внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок, позивач позбавлений можливості набути право на спадкування і змушений звернутися із даним позовом в суд за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги повністю підтримує, просить суд їх задовольнити та слухати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій повідомив, що позов визнає і просить справу розглянути у його відсутність.

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 П'ятківською сільською радою Бершадського району, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 20 червня 1953 року.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельна частка (пай), що підтверджується технічним паспортом на будинок та копією свідоцтва серії НОМЕР_3.

Житловий будинок відповідно до довідки П'ятківської сільської ради № 575 від 21.06.2016 року відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року проживала лише ОСОБА_3.

У померлої крім позивача та відповідача ОСОБА_2 інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає, що підтверджується довідкою П'ятківською сільською радою від 04.07.2016 року № 624.

За життя ОСОБА_3 заповіт не складала, але бажала розподілити своє майно таким чином, щоб земельна частка перейшла у власність братові позивача ОСОБА_2, а ОСОБА_1 мав би успадкувати житловий будинок.

Після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини брат відповідач ОСОБА_2 звернувся до Бершадської державної нотаріальної контори з метою оформити спадкове право на земельну частку (пай), де й оформив спадкове право на цей об'єкт спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2004 року.

Коли позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво на право власності на будинок, то в Бершадській державній нотаріальній конторі Вінницької області отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 464/02-31, видану 29.06.2016 року в зв'язку з тим, що видати йому свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок після смерті матері не можливо, оскільки на даний будинок відсутній правовстановлюючий документ.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті ОСОБА_3, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно довідки П'ятківської сільської ради від 04.07.2016 року № 624 відповідач фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 524-527,529,530,548,549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст. 392, 1216- 1218 ЦК України, ст.ст.10,11, 57-61, 174 ч. 4, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, загальною площею 52.9 кв.м., житловою площею 30.6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1: А-1)Житловий будинок; а) Веранда; №1) Ганок з козирком; Б) Сарай; В) Сарай; Г) Погріб з шиєю; № 2 Ворота з хвірткою; № 3 Огорожа.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. Г. Рудь