Єдиний унікальний номер 243/8132/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1582/2016
Єдиний унікальний номер 243/8132/15-ц Головуючий у 1 інстанції Лаптєв М.В.
номер провадження : 22-ц/775/1582/2016 Доповідач Жданова В.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді ЖдановоЇ В.С.

суддів : Будулуци М.М., Осипчук О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору, додаткових договорів та іпотечного договору недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено з задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору, додаткових договорів та іпотечного договору недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження отримання грошових коштів від Банку відсутній підтверджуючий документ, який повинен відповідати додатку №8 Інструкції про касові операції в Банках України. Будь-який платіжний документ про зарахування суми кредиту 65000 доларів США на його рахунок відсутні. Судом не витребувана кредитна справа у зв»язку з чим з»ясування обставин є неповним. Умови укладеного договору суперечать вимогам ст..11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» - принципам справедливості, добросовісності, створюють істотних дисбаланс договір прав сторін на шкоду позивачу. Наполягає на тому, що позивач не надав йому інформації щодо сукупної вартості кредиту. На час укладання договору він не мав достатньої інформації та не мав спеціальних знань, тому як більш слабка сторона економічних відносин потребує захисту з боку держави. Просить призначити по справі судову економічну експертизу .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в судове засідання апеляційного суду не з»явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином, за клопотанням позивача на його адресу 30.08.2016 року направлена інформація про рух справи та повідомлення про дату призначення справи до розгляду на 06.09.2016 р. 9-00, яка отримана уповноваженою особою Банку, що підтверджено відомостями офіційного сайту «Укрпошта» про вручення повідомлення адресату особисто.

Вказані обставини відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі представника Банку.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, з'ясував доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 863Н/07-8, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 65000,00 дол. США, що еквівалентно 328 250 грн. 00 коп. для споживчих потреб, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 13 % річних, терміном повернення не пізніше 10 вересня 2017 року. Погашення кредиту повинно відбуватися за графіком, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. 03 серпня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір б/н до кредитного договору № 863Н/07-8, яким процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 15% річних, графік повернення кредиту оновлено.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 28 вересня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого Іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку, наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Правди, буд 81 та нежитлову нерухомість, зі всіма об'єктами функціонально пов'язаних з цим нерухомим майном та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Правди, буд 81

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахував Позичальнику на поточний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі сумі 65000,00 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 328 250,00 (триста двадцять вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн.00коп. Відповідачем свої зобов'язання перед Банком були порушені, а саме порушені строки суми кредиту процентів за користування кредитом за період з 11.04.2014р. по 15.06.2015р. включно. Заборгованість за кредитом складає 587964,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом ти відсотки - 26324,10 доларів США, що еквівалентно 541 507,46 грн. (за курсом НБУ 20,57 грн. за 1 долар США) ; заборгованість за комісією комісія за РО 3446,69 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 43 009,97 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, використовуються ОСОБА_1 як місце постійного проживання, земельна ділянка в розумінні положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України є невід'ємною частиною будинку, який на ній побудований відповідно до цільового призначення. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Сторонами рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору, додаткових договорів та іпотечного договору недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання порушеними ст.. ст.. 18, 19 Закону «Про захист прав споживачів», оскільки при укладанні договору позичальник був ознайомлений з умовами договору, підписав їх, прийняв та виконував договір на таких умовах протягом значного часу. При укладанні договору Банком розписано сукупність вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, розрахунок комісій, графік платежів, зазначено умови надання кредиту, платежі та супутні витрати, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, та згідно яких здійснював чергові платежі. Умови оспорюваного кредитного договору, додатків та іпотечного договору не можна вважати несправедливими, а дії відповідача недобросовісними , оскільки кожна із сторін несе певні ризики через можливість коливання курсу іноземної валюти як у бік збільшення,так і у бік зменшення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно приписів п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

У зустрічному позові ОСОБА_1 посилається на порушення вимог ст. 11, 18, Закону України «Про Захист прав споживачів», зокрема, на порушення принципів справедливості та добросовісності. .

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таких обставин судом першої інстанції при розгляді зустрічного позову встановлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що укладання Кредитного Договору № 863Н/07-8 від 28.09.2007 року відбулося шляхом підписанням кожного аркушу договору, визнанням його умов та нотаріальним посвідченням. Таким чином, підписуючи кредитний договір, позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту, які були надані йому у письмовій формі та особисто ним підписані. Факт визнання ОСОБА_1 умов кредитного договору підтверджується також і рахунком заборгованості, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 виконував взяті на себе обов'язки по погашенню заборгованості згідно графіку до моменту початку АТО. Цей факт не заперечує і сам відповідач, який в судовому засіданні поясняв, що справно сплачував кошти за користування кредитом до періоду АТО, після чого неодноразово намагався продовжити виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, звертався до з заявою про реструктуризацію боргу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що Банком не надано інформації по сукупну вартість кредиту, вартості всіх супутніх послуг, не надано інформацію щодо методики визначення валютного курсу є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. З додатків до розрахунку заборгованості вбачається, що банком детально розписано сукупність вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, розрахунок комісій, графік платежів, зазначено умови надання кредиту, платежі за супутні витрати, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис та згідно яких здійснював чергові платежі. Тобто йому була надана вичерпна інформація про умови надання фінансової послуги із зазначенням вартості цієї послуги.

В своєму рішенні суд вірно зазначив, що кожна із сторін несе певні ризики через можливість коливання курсу іноземної валюти як у бік збільшення,так і у бік зменшення , а крім того розмір кредиту у валютному еквіваленті залишається незмінним,тому умови оспорюваного кредитного договору не можна вважати несправедливими, а дії відповідача недобросовісними.

Поведінка відповідача після укладення також свідчить про прийняття його умов, зокрема, якщо боржник користується коштами, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2,3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, свідчить про прийняття пропозиції щодо розміру кредиту та процентної ставки за користування кредитом.

Судом першої інстанції також встановлено, що 03.08.2009 року між сторонами був укладений додатковий договір та згідно п.1п.2 Додаткового договору процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 15% річних, графік повернення кредиту оновлено. Вищевказаний додатковий договір був підписаний сторонами та нотаріально посвідчений.

Якщо ОСОБА_1 вважає, що в період з листопада 2008 року по серпень 2009 року сплачував більші суми, ніж належали до сплати, то цей спір може бути врегульований шляхом пред»явлення до Банку інших вимог у спосіб, визначений ст.. 16 ЦК України, а не шляхом визнання додаткового договору недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції вірного висновку , що умови кредитного договору, додаткового договору та договір іпотеки не можна вважати несправедливими та такими що суперечать принципу добросовісності.

Судом вірно встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладений з вільним волевиявленням позивача, яке відповідало його внутрішній волі і був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним, виконувався сторонами,позивач,отримавши кредитні кошти,здійснював погашення заборгованості відповідно до графіку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок суду першої інстанції перебуває у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-3020цс15 від 11.05.2016 р., №6-65цс16 від11.05.2016 р, №6-330цс16 від08.06.2016 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично повторно викладає свої позовні вимоги та їх обґрунтування, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування або зміни рішення суду за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді :