АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

прокурора - Пилипенко Т.А.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійним та виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач Вища кваліфікаційна комісія суддів України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Печерської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійним та виселення без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1.

Справа № 753/5180/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2346/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 17 вересня 2014 року голова Комісії ОСОБА_8 звернувся до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації щодо затвердження спільного рішення житлово - побутової комісії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про надання упорядкованої службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1ОСОБА_2 та членам її сім'ї. Розпорядженням № 494 від 1 жовтня 2014 року Печерської районної у м.Києві державної адміністрації ОСОБА_2 та членам її сім'ї у складі: чоловіка ОСОБА_4, дочки ОСОБА_5 видано ордер на службову квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 з членами сім'ї заселилися і проживають в спірному житловому приміщенні. Вважає, що отримання сім'єю відповідача службового жилого приміщення є неправомірним, оскільки повноваження ОСОБА_2 як члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України були припинені з набранням чинності Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (11 квітня 2014 року). Незважаючи на припинення своїх повноважень, ОСОБА_2 безпідставно звернулась із заявою до житлово-побутової комісії про надання їй та членам її сім»ї службового житла Комісії.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст. ст.59, 117 ЖК України просив визнати ордер на службове жиле приміщення від 1 жовтня 2014 року 25 - 8527/14, виданий Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, недійсним та виселити відповідачів з службового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року задоволені частково позовні вимоги Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

ВиселеноОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зі службового жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду в частині задоволення вимог про виселення і в цій частині просила ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В апеляційній скарзі посилалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В свою чергу Вища кваліфікаційна комісія суддів України через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання ордеру недійсним і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 та представник прокуратури ОСОБА_9 апеляційну скаргу позивача підтримали, у задоволення апеляційної скарги відповідача просили відмовити.

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ВККС України заперечувала і просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав про те, що на момент отримання службової квартири ОСОБА_2 права на отримання службового житла не мала. Незважаючи на припинення її повноважень як члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на підставі закону, ОСОБА_2 звернулася із заявою до житлово-побутової комісії про надання їй службового житла та отримала його. У зв'язку з тим, що дії ОСОБА_2 були неправомірними позивач просив з цих підстав визнати ордер недійсним та виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.117 ЖК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки трудові правовідносини між Вищою кваліфікаційною комісією суддів України та ОСОБА_2 припинені, відповідачка та члени її сім'ї підлягають виселенню із займаного ними службового жилого приміщення в порядку ст.124 ЖК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог, вирішив справу не на підставі заявлених позивачем вимог, неправильно застосував норму матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового.

Установлено, що квартира АДРЕСА_1 розпорядженням № 134 від 18 березня 2014 року Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації включена до числа службової житлової площі і належить на праві державної власності Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 грудня 2014 року (т.1 а.с.6,8).

Відповідно до п.16 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у відання якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

До осіб, яким може бути надано службові жилі приміщення, віднесені члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на час виконання ними службових обов'язків (п.56 Переліку, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, зі змінами та доповненнями).

Наказом Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 4 квітня 2014 року № 19 затверджено Положення про порядок надання на час виконання службових обов'язків службового житла членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та працівникам секретаріату. Цим положенням визначені механізм та особливості надання на час виконання службових обов'язків членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та працівникам секретаріату службового житла (т.1 а.с.126-128).

ОСОБА_2 була призначена членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішенням Х позачергового з'їзду суддів України від 16 вересня 2010 року та зарахована до штату Комісії з 1 січня 2011 року наказом від 31 грудня 2010 року № 105/к (а.с.11 т.1).

8 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», що набрав чинності 11 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», з дня набрання чинності цим Законом повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються. Цим же законом, частину першу статті 93-1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» доповнено пунктом 8. такого змісту: «8) якщо законом передбачене таке припинення».

Відтак, повноваження члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_2 припинилися з дня набрання чинності Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» і з того часу відповідач втратила статус особи, яка має право на отримання службового житла.

Враховуючи, що припинення повноважень члена ВККС передбачено законом, який набрав чинності 11 квітня 2014 року, відсутні підстави вважати, що повноваження відповідача ОСОБА_2 припинилися з моменту видання наказу Вищою кваліфікаційною комісією суддів України № 390-к від 9 грудня 2014 року «Про відрахування ОСОБА_2 із штату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».

Позиція ОСОБА_2 про те, що її повноваження члена ВККС України тривали до рішення ВККС про відрахування не можуть бути прийняті до уваги, оскільки момент припинення повноважень члена ВККС України чітко визначений законом - з дня набрання законом чинності.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на положення ч.2 ст.93 -1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», адже вказаною нормою передбачено механізм реалізації припинення повноважень члена ВККС з огляду на оформлення трудових правовідносин.

Крім того, за змістом ч.2 ст.93-1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , ці положення закону стосуються інших підстав припинення повноважень, передбачених ч.1 цієї ж статті.

Незважаючи на те, що повноваження ОСОБА_2 як члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинилися з 11 квітня 2014 року, відповідач 10 вересня 2014 року звернулася з заявою до Голови житлово-побутової комісії ВККС України про надання службового житла (т.1 а.с.13).

Розпорядженням № 494 від 1 жовтня 2014 року Печерської районної у м.Києві державної адміністрації затверджено рішення керівництва Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про надання службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 члену Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_2 на сім'ю із трьох чоловік: вона, чоловік ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5 На підставі цього розпорядження 1 жовтня 2014 року відповідачу був виданий ордер №012871 ( т.1 а.с.9, 10).

Відповідно до ст. 59 Ж України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно з ч.1 ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася з заявою про надання їй службового житла 10 вересня 2014 року, фактично не маючи повноважень члена ВККС України, наявні підстави для визнання ордеру недійсним на підставі ст. 59 ЖК України та виселення відповідачів з займаного житла без надання іншого жилого приміщення на підставі ч.1 ст. 117 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тій частині, що на неї поширюється положення ст. 125 ЖК України і вона як особа, яка досягла пенсійного віку не може бути виселена без надання іншого жилого приміщення, правового значення при вирішенні цієї справи не мають, а тому підлягають відхиленню.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права що відповідно до ст.309 ЦПК України дає підстави для скасування рішення Дарницького районного суду м.Києва в та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга доводів щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди не містить.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 березня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним ордер на службове жиле приміщення від 1 жовтня 2014 року №012871, виданий Печерською районною в м.Києві державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: