АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/856/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1469/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Купельського А.В.,

секретар - Гриньова А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2016 року,

встановила:

1 березня 2016 року ПАТ КБ „Приватбанк" (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 02.12.2006 року відповідач отримала кредит в розмірі 2 786 грн.30 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1

Позичальник станом на 12.02.2016 року має заборгованість по кредиту в розмірі 21 030,22 грн., що складається з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитом, яка з урахуванням 10 696,80 грн., які були стягнуті з відповідача за рішенням Ізяславського районного суду від 07.08.2013 року, становить 10 333,42 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов, 500 грн. - фіксована частина та 516,67 грн. - процентна складова. Загальна сума боргу становить 11 350,09 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Ізяславського районного суду від 13 травня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального права, прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в позові в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, хоча фактично строк пропущено не було, оскільки 09.09.2014 року боржником було здійснено останню оплату кредитного боргу, в зв'язку з чим перебіг позовної давності було перервано, а з позовом до суду Банк звернувся 01.03.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

В судове засідання представник Банку та ОСОБА_1 не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з конкретним позовом, оскільки п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту, який містить положення про збільшення позовної давності до 5 років, не можна вважати законним, так як текст вказаних Умов не було підписано відповідачем, тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Такий висновок суду є обґрунтованим.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 02.12.2006 року, №НМІWRX01500131, ОСОБА_1 отримала кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 2 786 грн.30 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана заява разом з умовами надання банківських послуг складає єдиний договір, укладений між сторонами.

Як вбачається зі змісту заяви позичальника, строк кредитування становить 24 місяці, з 02.12.2006 року по 01.12.2008 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 12.02.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту в розмірі 21 030,22 грн., що складається з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитом, яка з урахуванням 10 696,80 грн., що були стягнуті з відповідача за рішенням Ізяславського районного суду від 07.08.2013 року, становить 10 333,42 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов, 500 грн. - фіксована частина та 516,67 грн. - процентна складова, загальна сума боргу становить 11 350,09 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року, № 6-1926цс15.

Посилання апелянта на те, що у зв'язку з частковою оплатою пені боржником перебіг позовної давності переривався не випливає на правильність рішення суду, оскільки, як вбачається з наданого Банком розрахунку, останній платіж по погашенню пені було здійснено ОСОБА_2 09.09.2014 року в розмірі 720,48 грн., а з позовом до суду про стягнення кредитного боргу ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося 01.03.2016 року, тобто з пропуском однорічного строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Слід також зазначити, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, („Розстрочка") (Стандарт), які за твердження позивача становлять єдиний кредитний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1 02.12.2006 року, і які були надані позивачем до позовної заяви в якості доказу, не можна вважати складовою частиною вказаного договору.

В матеріалах справи міститься рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07.08.2013 року, яке набрало законної сили, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „Приватбанк" було стягнуто 10696,80 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка виникла станом на 21.03.2013 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи № 675/790/13-ц, провадження № 2/675/298/2013, за позовом ПАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок розгляду якої було ухвалено вищезазначене рішення суду, в якості доказу укладення між сторонами кредитного договору, до позовної заяви Банком було надано заяву позичальника, яка повністю відповідає заяві, яка міститься в даній справі.

Однак Умови в обох справах про стягнення боргу за одним і тим же кредитним договором, повністю відрізняються один від одного. В справі № 675/790/13-ц Умови викладені на російські мові, обсяг та зміст тексту абсолютно різниться з Умовами в даній справі, які викладені українською мовою і є значно меншими за обсягом від попередніх.

Зокрема, п. 5.1. Умов, які містяться в конкретній справі, передбачено обов'язок позичальника сплачувати на користь кредитору пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу.

В той же час п. 1.5.2. Умов, які додані до позову Банку в справі № 675/790/13-ц, передбачено нарахування пені за прострочення платежів, передбачених договором, у відповідності з розміром, визначеним в заяві на приєднання до договору для відсотків з дня виникнення простроченої заборгованості. Не співпадають також і інші пункти вказаних Умов.

Провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 при підписанні нею заяви позичальника від 02.12.2006 року, не була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт), на пункти якої позивач посилався у конкретній позовній заяві, як на доказ укладення кредитного договору та на підставу задоволення позову, тому вони в цілому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Таким чином вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафу за невиконання умов кредитного договору №НМІWRX01500131 від 02.12.2006 року є безпідставними і до задоволення не підлягають.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Демчук П.В. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27