Справа 431/2717/16-ц
Провадження №2 /431/837/16
22 липня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області, у складі:
головуючого судді Березка О.М.
при секретарі Войтенко А.О.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька
15.06.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди одного із батьків та дозволу на оформлення документів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 12 серпня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 22 листопада 2010 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, потребує періодичного перебування на морі. Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначатиметься на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Незважаючи на це відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, відмову не аргументує та не обгрунтовує. Позиція відповідача ОСОБА_2 шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на всебічний гармонійний розвиток. Просила суд надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України без згоди батька ОСОБА_2 до її повноліття.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 у повному обсязі підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, через оголошення у газеті «Урядовий курєр» № 129 від 13.07.2016 року, тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного:
Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.12) ОСОБА_3 народилась 04 квітня 2008 року та її батьками є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_4, актовий запис № 159, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міського управління юстиції Луганської області.
Відповідно акту про проживання дитини (а.с. 9) ОСОБА_3 дійсно проживає з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно копії рішення Антрацитівського міськрайонного суду від 22 листопада 2010 року, справа № 2-4984/10, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 10).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6, актовий запис №328 від 11 вересня 2015 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції та змінила прізвище «Мітченко» на «Гребенюк» (а.с.14).
На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.
Суд не вбачає підстав для негайного виконання рішення суду.
Керуючись п. п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України», ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. 313 ЦК України, ст.ст.11,10, ч.4 ст.169, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди одного з батьків, до досягнення дитиною повноліття - задовольнити у повному обсязі.
Надати дозвіл ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення в 10-денний строк з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя О.М. Березка