Провадження № 2/522/659/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання дій противоправними, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому просив суд визнати дії відповідача про призначення та проведення експертного дослідження № 4288 від 27.10.2014 року по заяві ОСОБА_2 від 18.08.2014 року противоправними

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав заперечення на позов, в яких просив суд закрити провадження по справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. 11, ст. 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом встановлено, що у травні 2007 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про знесення обєкту самочинного будівництва.

Під час розгляду справи позовні вимоги позивачем уточнювались, а також третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 звернувся зі самостійним позовом, який також був уточнений.

За наслідками розгляду вказаною справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року позови Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та ОСОБА_2 були задоволені.

В рамках розгляду зазначеної справи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена судова будівельно-технічна експертиза № 4288 від 27.10.2014 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.03.2015 року вищевказане рішення було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовів.

Позивач вважає, що при проведення вказаної будівельно-технічної експертизи були порушені його персональні дані, на обробку яких, він згоди не надавав.

Згідно ст. 1. Закону України «Про захист персональних даних» -закон регулює правові відносини, повязані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у звязку з обробкою персональних даних.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» - база персональних даних - іменована сукупність упорядкованих персональних даних в електронній формі та/або у формі картотек персональних даних;

- володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом;

- згода субєкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода субєкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки;

Згідно ст. 4 Закону України «Про захист персональних даних» суб'єктами відносин, пов'язаних із персональними даними, є: суб'єкт персональних даних; володілець персональних даних; розпорядник персональних даних; третя особа; Уповноважений Верховної Ради України з прав людини. Володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону. Розпорядником персональних даних, володільцем яких є орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, крім цих органів, може бути лише підприємство державної або комунальної форми власності, що належить до сфери управління цього органу. Володілець персональних даних може доручити обробку персональних даних розпоряднику персональних даних відповідно до договору, укладеного в письмовій формі. Розпорядник персональних даних може обробляти персональні дані лише з метою і в обсязі, визначених у договорі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» - обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до статті 20 даного Закону, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 21 вказаного Закону визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Отже, зі змісту вищевказаних правових норм випливає, що будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом, у тому числі до конфіденційної інформації.

При цьому поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, за загальним правилом, не допускається.

Спеціальним законом, що регулює питання обробки персональних даних, є Закон України «Про захист персональних даних»,

Згідно ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» - поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб'єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» - держава гарантує захист персональних даних. Суб'єкти відносин, пов'язаних із персональними даними, зобов'язані забезпечити захист цих даних від незаконної обробки, а також від незаконного доступу до них.

Посилання позивача на те, що при проведенні Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз будівельно-технічної експертиза № 4288 від 27.10.2014 року були порушення його права, суд вважає безпідставними, оскільки ці права та обов'язки ні якимось чином не стосується охорони і захисту персональних даних.

У зв'язку з викладеним, порушень вимог Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних» у діях відповідача при проведенні будівельно-технічної експертиза № 4288 від 27.10.2014 року судом не встановлено.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

У відповідності з положеннями ст.60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та з урахуванням ст. 58 ЦПК України, згідно з положеннями якої належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, і суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання дій противоправними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

24.05.2016