Справа № 319/1647/15-ц
У х в а л а

"18" лютого 2016 р. смт.Куйбишеве

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Мальований В.О., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2. Вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, але з грудня 2013 року фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання між сторонами припинено. При цьому, після розлучення з ОСОБА_2, останній остаточно виїхав з належної їй на праві власності квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з викладеним ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою на підставах, передбачених статтями 71 і 72 Житлового кодексу України (далі ЖК України).

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Цивільний процесуальний закон не вима гає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Вже на стадії предявлення позову позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при предявленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Так, частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що у є спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

ОСОБА_1 у позовній заяві стверджується про те, що вона є власником спірної квартири. Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 січня 2003 року, іншим співвласником цієї квартири є відповідач ОСОБА_2.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначає за яких обставин відповідач ОСОБА_2 повинен втратити належне йому, як співвласнику спірного житла, право користування ним.

Крім того, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, а тому вимоги статті 71 ЖК України, на які ОСОБА_1 посилається у позові, на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджуються, оскільки вимоги статті 71 ЖК України регулюють питання щодо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, до якого спірна квартира не належить.

За таких обставин, суд пропонує позивачу ОСОБА_1 шляхом доповнення або уточнення позовної заяви усунути виявлені недоліки, а саме, зазначити факти наявності передумов права на предявлення позову та докази на їх підтвердження; зазначити право, захисту якого заявник вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним саме відповідачем.

Відповідно до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви надати ОСОБА_1 строк в межах пяти днів з дня отримання нею ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.О.Мальований