Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/457/16 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Глезненської сільської ради, третя особа ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

в с т а н о в и л а:

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на незаконність постановленого рішення, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог. Апелянт посилається на не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Такий висновок суду є правильним, оскільки відповідає вимогам закону і ґрунтується на матеріалах справи.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2004 року помер батько позивача ОСОБА_5 у звязку з чим відкрилась спадщина, і в тому числі на житловий будинок №15 по вул.Центральній в с.Глезне Любарського району Житомирської області, та земельну ділянку площею 0,26 га для обслуговування житлового будинку.

В позовній заяві представник позивача ОСОБА_3В вказував на те, що ОСОБА_2 у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки про місцезнаходження батька нічого не було відомо, а також не було відомо про факт його смерті.

В позові позивач посилався на те, що він у Любарський районний нотаріальний округ звернувся 08.12.2015 року і лише з дня звернення до нотаріуса йому стало відомо, що законом передбачений додатковий строк у шість місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що позивач та його представник не подали належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, навівши відповідні мотиви з посиланням на роз'яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Як вбачається із вказаних роз'яснень, позивач не подав відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та які були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів наявності перешкод для прийняття позивачем спадщини в період з 05.04.2005 року суду не надано.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність судового рішення не впливають. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді