ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 15 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 151 500 доларів США строком користування до 15 травня 2027 року зі сплатою відсотків.

Позивач зазначає, що ним належним чином виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів, проте позичальник кошти відповідно до умов договору не повертає, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 20 червня 2014 року становить 253 673,58 доларів США або 3 007 202 грн 12 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 103 780,06 доларів США, заборгованості за відсотками - 40 189,54 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту та відсотків - 109 703,58 доларів США.

Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника, 15 травня 2007 року між банком та ОСОБА_8 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати за кредитними зобов'язаннями позичальника.

28 серпня 2012 року позичальнику та поручителю була направлена вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань, але вона виконана не була, кошти банку не повернуті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року, позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 144 156,30 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 152 241,33 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 рокускасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором відхилено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 15 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 014/5636/74/55377. За умовами даного договору, банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 151 500,00 доларів США на строк до 15 травня 2027 року зі сплатою 12,85 % річних.

Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язувалася сплачувати щомісячно до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, проценти за фактичне використання кредитних коштів на рахунок НОМЕР_1 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а банком на ім'я ОСОБА_7 був відкритий позичковий рахунок № НОМЕР_1.

Умовами п. 12.6 кредитного договору визначено, що листування між сторонами повинно вестися рекомендованою поштою (надсилатись з повідомленням).

15 травня 2007 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_8 був укладений договір поруки.

За умовами договору поруки поручитель на добровільних засадах взяв не себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору від 15 травня 2007 року № 014/5636/74/55377 та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобов'язань.

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено право позичальника достроково погасити кредит.

З виписки за рахунком ОСОБА_7 № НОМЕР_2 (позичковий рахунок) станом на 05 лютого 2009 року вбачається, що рахунок відкрито 15 травня 2007 року та зазначено заборгованість 151 500,00 доларів США та 24 листопада 2008 року закрито рахунок в зв'язку зі сплатою суми заборгованості - 151 500,00 доларів США.

З виписки за рахунком ОСОБА_7 № НОМЕР_2 (для сплати процентів) станом на 05 лютого 2009 року вбачається, що рахунок відкрито 29 травня 2007 року та зазначено дебет (заборгованість) 640,04 доларів США та 24 листопада 2008 року закрито рахунок. За цей час сплачено відсотки в розмірі 25 979,01 доларів США.

Як убачається з матеріалів справи, 22 серпня 2012 року на адресу ОСОБА_7 була направлена вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яка отримана нею особисто 27 серпня 2012 року.

Крім того, 29 квітня 2013 року банком на адресу відповідачів направлялася вимога про дострокове погашення кредиту та, з копії зворотного повідомлення вбачається, що 16 травня 2013 року мати ОСОБА_8 отримала лист. Повідомлення про те, що ОСОБА_7 отримала вимогу, суду надано не було.

Як убачається з копії додаткової угоди № 1 від 13 квітня 2009 року до кредитного договору від 15 травня 2007 року № 014/5636/74/55377, за умовами якої тимчасово на строк з 13 квітня 2009 року по 13 квітня 2010 року встановлюється процентна ставка 10,85 % річних, зазначена додаткова угода підписана працівником банку, проте не підписана ОСОБА_7

Із записів на вказаній додатковій угоді вбачається, що ОСОБА_7 розписалася про отримання другого примірника цієї додаткової угоди та, як пояснила остання у судовому засіданні, вона не погодилася з умовами додаткової угоди та не підписала її, оскільки на той час вона вже сплатила заборгованість за кредитом.

Також, в матеріалах справи є копії заяви ОСОБА_7 від 03 квітня 2013 року та 12 вересня 2009 року, якими відповідач визнала заборгованість та повідомила про зменшення розміру доходів. Однак, ОСОБА_7 пояснила, що вона не зверталася до банку із зазначеними заявами, підпис на заявах не її, проте суду доказів на надала.

На неодноразові ухвали суду, позивачем не було надано виписку за рахунками ОСОБА_7, які зазначені в кредитному договорі, у зв'язку з тим, що 27 листопада 2008 року відбулась «міграція» рахунків і попередні рахунки були закриті, а відкрито нові на які було перенесено заборгованість за кредитом та не надано суду доказів на підставі якого наказу, розпорядження чи іншого документу було прийнято рішення про зміну рахунків.

Попередження про зміну рахунків, як зазначила представник позивача, було направлено в день зміни рахунків - 27 листопада 2008 року, однак доказів направлення зазначеного листа відповідачу та його отримання, на виконання умов кредитного договору не надано, а відповідач заперечила отримання зазначеного листа.

Виписка за особовим рахунком, що є первинним документом обліку операцій за рахунком має містити обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Розділ 19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 визначає порядок зміни рахунків.

Пункт 19.1 Інструкції визначає, що зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку.

Зміна рахунків клієнтів здійснюється банком у разі: проведення реорганізації в межах одного банку; проведення реорганізації банків шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення; зміни місцезнаходження банку, у результаті якої змінюється код банку; зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів (у тому числі рахунків клієнтів, за якими операції не здійснювалися протягом трьох років і більше та на яких є залишки коштів) (п. 19.2 Інструкції).

Про зміну рахунків банк зобов'язаний завчасно повідомити всіх клієнтів у порядку, установленому внутрішніми положеннями банку (п. 19.3 Інструкції).

Судами не взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, який міститься в матеріалах справи, як належний доказ невиконання зобов'язань ОСОБА_7 в частині повернення кредиту, оскільки він не підтверджений випискою за рахунками, які зазначені в кредитному договорі. А виписки, які надала представник позивача в судовому засіданні не є виписками за особовими рахунками, оскільки не містить реквізитів, які передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік