Справа № 127/2506/16-ц
Провадження № 2-о/127/129/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Овсюка Є. М.

при секретарі: Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за заявою ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін до актових записів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін до актових записів.

Заява мотивована тим, що 25 червня 2014 року заявником був отриманий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя. У графі «Відомості про чоловіка» його національність значиться «поляк». Така сама його національність значиться і у свідоцтві про одруження серії І-АІУІ № 031351, яке було видане повторно 11 січня 1999 року. 07 травня 2015 року заявником був отриманий повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сина ОСОБА_2, який народився 03 липня 1976 року. У графі «Відомості про батька» національність заявника значиться «поляк». Така сама національність заявника значиться і у свідоцтві про народження його сина ОСОБА_2 серії II-АМ № 280913. У зазначених вище актових записах національність заявника «поляк» була внесена помилково, виходячи з наступного. У свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 серії І-АГ № 711321, яке було видано повторно 19 липня 1967 року, батьками заявника значаться ОСОБА_1 Єфім Шмулєвич, національність якого зазначена - «єврей» та ОСОБА_3, національність якої зазначена - «полька». У свідоцтві про народження батька заявника ОСОБА_4 серії IV-УР № 1076252, яке було видане повторно 25 липня 1962 року, його батьками записані ОСОБА_5, національність якого зазначена - «єврей» та ОСОБА_6, національність якої зазначена - «єврейка». У свідоцтві про народження матері заявника ОСОБА_7 серії ІУ-УР № 047030, яке було відновлено 24 березня 1962 року, записи про батьків відсутні, оскільки її батьки померли під час голодомору 1933 року, а матір у малолітньому віці була поміщена до дитячого будинку. Зі свідоцтва про одруження батьків заявника серії VІІ-УР № 105418, яке було видане повторно 19 липня 1967 року, вбачається, що після реєстрації шлюбу прізвище батька стало «Гордишевський». З дитинства у сім'ї заявника дотримувались єврейських звичаїв та обрядів, сповідували іудейську віру, регулярно відвідували синагогу. Усі члени сім'ї заявника асоціювали і асоціюють себе виключно з єврейською національністю, у тому числі і він, тому відомості про його національність, які значаться у зазначених вище актових записах, не відповідають дійсності і були внесені виключно з метою приховати його справжню національність, побоюючись гонінь на євреїв, які у той час вирували у СРСР. У теперішній час заявник бажає відновити історичну справедливість для його сім'ї, встановивши у судовому порядку факт належності себе до єврейської національності. Наведене змусило заявника звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 збільшив розмір позовних вимог, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, просив суд заяву задоволити.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надіслав до суду лист в якому у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить суд справу розглянути у його відсутність.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали суду, що дійсно ОСОБА_1 є євреєм за національністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

25 червня 2014 року ОСОБА_1 був отриманий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя. У графі «Відомості про чоловіка» його національність значиться «поляк». Така сама його національність значиться і у свідоцтві про одруження серії І-АІУІ № 031351, яке було видане повторно 11 січня 1999 року.

07 травня 2015 року ОСОБА_1 був отриманий повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сина ОСОБА_2, який народився 03 липня 1976 року. У графі «Відомості про батька» національність заявника значиться «поляк». Така сама національність заявника значиться і у свідоцтві про народження його сина ОСОБА_2 серії II-АМ № 280913.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії І-АГ № 711321, яке було видано повторно 19 липня 1967 року, батьками заявника значаться ОСОБА_1 Єфім Шмулєвич, національність якого зазначена - «єврей» та ОСОБА_3, національність якої зазначена - «полька».

Згідно свідоцтва про народження батька заявника ОСОБА_4 серії IV-УР № 1076252, яке було видане повторно 25 липня 1962 року, його батьками записані ОСОБА_5, національність якого зазначена - «єврей» та ОСОБА_6, національність якої зазначена - «єврейка».

Згідно свідоцтва про народження матері заявника ОСОБА_7 серії ІУ-УР № 047030, яке було відновлено 24 березня 1962 року, записи про батьків відсутні, оскільки її батьки померли під час голодомору 1933 року, а матір у малолітньому віці була поміщена до дитячого будинку.

Зі свідоцтва про одруження батьків заявника серії VІІ-УР № 105418, яке було видане повторно 19 липня 1967 року, вбачається, що після реєстрації шлюбу прізвище батька заявника зазначено «Гордишевський».

Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України, право на національність є особистим немайновим правом.

Згідно ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно положень ст.1 та ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно ст.11 Закону України від 26 червня 1992 р. «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 7 статті 235 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, суд дійшов до переконання про наявні в справі доказів належності заявника і членів його родини до осіб єврейської національності достатні для задоволення вимог заяви.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.. 35 Конституції України, ст..ст. 269, 270 ЦК України, ст..ст. 57-61, 212-215, 218, 234, 256 ЦПК України, ст. 11 закону України «Про національні меншини в Україні»,

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, є євреєм

за національністю.

Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної

служби Вінницького міського управління юстиції внести зміни у актовий запис № 1890 про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_10, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18 жовтня 1975 року, а саме виправити національність нареченого ОСОБА_1 з «поляк» на «єврей».

Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції внести зміни у актовий запис № 3115 про народження ОСОБА_2, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 04 серпня 1976 року, а саме виправити національність батька ОСОБА_1 з «поляк» на «єврей».

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

Суддя: