Справа № 148/755/15-ц Провадження № 22-ц/772/144/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробуд-Сервіс» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Агробуд-Сервіс» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що у вересні 2006 року між сторонами у справі було укладено договір на відпущення 255000 штук цегли на суму 140000 гривень, згідно якого ТОВ «Агробуд-Сервіс» взяло на себе відповідальність видавати ОСОБА_2 вищевказану кількість цегли починаючи з 01 березня 2007 року по 15000 штук в тиждень, на протязі 17 тижнів.

Позивач вказує на те, що в період з 27 вересня 2006 року по 29 вересня 2006 року він отримав від відповідача 7000 штук цегли. Однак в березні 2007 року відповідач відмовився видавати ОСОБА_2 цеглу, посилаючись на зростання ринкових цін на цеглу. Взяті на себе зобовязання ТОВ «Агробуд-Сервіс» до цього часу не виконало, а тому позивач просив розірвати вказаний вище договір та стягнути з ТОВ «Агробуд-Сервіс» на свою користь грошові кошти, які були сплачені за договором, інфляційній втрати, три проценти річних, а всього 479493,63 гривень.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року в позові ОСОБА_2 до ТОВ «Агробуд-Сервіс» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів відмовлено в звязку з спливом строку позовної давності.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ТОВ «Агробуд-Сервіс» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовлено в звязку з їх безпідставністю.

Судові витрати залишено за сторонами.

Скасовані заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року про накладення арешту на майно ТОВ «Агробуд-Сервіс».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2006 року між ТОВ «Агробуд-Сервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір на відпущення 255000 штук цегли на суму 140000 гривень, відповідно до якого ТОВ «Агробуд-Сервіс» зобовязалось видати ОСОБА_2 вищевказану кількість цегли починаючи з 01 березня 2007 року по 15000 штук цегли в тиждень, на протязі 17 тижнів.

Зазначений договір від імені продавця підписаний директором ТОВ «Агробуд-Сервіс» ОСОБА_4 і скріплено печаткою товариства.

В період з 27 вересня 2006 року по 29 вересня 2006 року ОСОБА_2 отримав від ТОВ «Агробуд-Сервіс» 7000 штук цегли.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Частиною 2 ст.651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 в травні 2007 року звертався до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Агробуд-Сервіс», за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення в натурі 248000 штук цегли, неотриманої внаслідок невиконання договірних зобовязань, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2009 року скасовано та задоволено позовні вимоги. Зобовязано ТОВ «Агробуд-Сервіс» видати ОСОБА_2 в натурі 248000 штук цегли.

Дане рішення ОСОБА_2 не оскаржувалось та набуло законної сили.

На підставі зазначеного рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2012 року було видано виконавчий лист від 03 лютого 2012 року №2-1170/09/22ц-3753/11 (а.с.97), який 26 квітня 2012 року було повернений без подальшого виконання згідно п.6 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вбачається з ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2014 року (а.с.12-14) 02 жовтня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Тульчинського РУЮ було повторно відкрито виконавче провадження за вказаним вище виконавчим листом №2-1170/09/22ц-3753/11, проте 01.11.2012 року виконавчий лист було повернуто ОСОБА_2 на письмову вимоги стягувача.

Таким чином рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2012 року виконане не було, у звязку з вимогою ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа без виконання. У квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 змінивши спосіб захисту свого порушеного права повторно звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів у звязку зі спливом строку позовної давності суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача звернувся з заявою про застосування позовної давності (а.с.48).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2012 року у травні 2007 року позивач ОСОБА_2 вперше звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наведеного вбачається, що у травні 2007 року ОСОБА_2 стало відомо про його порушені права та з цього моменту розпочав перебіг строк позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Перше звернення ОСОБА_2 до суду перервало строк позовної давності, який повторно розпочався після винесення рішення у справі, тобто 10 січня 2012 року.

З наведеного вбачається, що строк позовної давності закінчився 11 січня 2015 року, в той час як ОСОБА_2 звернувся з позовом лише 03 квітня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Судова колегія не приймає доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо необхідності відрахування строку позовної давності з моменту винесення постанови державним виконавцем про повернення виконавчого листа, тобто з 26 квітня 2012 року, у звязку з наступним.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених цивільних прав, тобто припинення правовідносин та виконання обовязку в натурі є різними, як щодо предмета спору так і за своєю юридичною суттю.

Чинним законодавством не передбачено переривання або зупинення строку позовної давності з підстав виконання або не виконання судового рішення.

Окрім того, судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови у стягненні трьох процентів річних та інфляційних витрат, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Під час слухання справи встановлено, що ОСОБА_2 не сплачував 140000 гривень за оспорюваним договором, а вказані гроші були частиною компенсації за вихід зі складу заставників ТОВ «Агробуд-Сервіс» та передачу належної позивачу частки статутного фонду, що окрім іншого підтверджується рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2012 року та довідкою в.о. директора ТОВ «Агробуд-Сервіс» - ОСОБА_6 про те, що на розрахунковий рахунок та в касу підприємства кошти від ОСОБА_2 в якості передоплати за цеглу не надходили (а.с.81).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині, оскільки між сторонами договору купівлі-продажу грошових зобовязань не існувало, а самим оспорюваним договором такі зобовязання не передбачались.

В розясненнях п.11 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому процесуальному руху справи.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_7

Судді: _______ Сало Т.Б.

_______ ОСОБА_8