Провадження № 2/520/4569/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори
про визначення додаткового строку
для подання заяви про прийняття спадщини,
29.08.2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, який під час розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_4, померлої 10 січня 2016 року, терміном в один місць, з дня набрання рішення законної сили.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник надав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести за їх відсутності, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надав.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2016 року у віці 79 років померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №435993, виданим 12 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_3 міського управління юстиції, актовий запис №449 від 12.01.2016 року.
За час життя ОСОБА_4 належало право власності на 16/600 частин домоволодіння №30-В по вулиці Педагогічній в місті Одесі на підставі рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_3 від 11 вересня 2006 року (справа №2-6706/2006).
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_4, померлої 10 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії ІІ-УР №005427, виданим 22 грудня 1959 року Приморським районним бюро ЗАГСу м. Одеси, актовий запис №2316 від 22 грудня 1959 року, в якому в графі матір зазначено «Толкачова Марія Савеліївна».
Після смерті матері ОСОБА_4, померлої 10 січня 2016 року, позивач звернулась до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак листом ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 25.08.2016 року за №3914/02-14 позивача було повідомлено, що заява про прийняття спадщини надійшла після спливу строку встановленого статтею 1270 ЦК України, у звязку з чим розяснено право позивача звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, померлої 10.01.2016 року закінчився 10.07.2016 року, з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулась до суду 29.08.2016 року.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).
Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).
Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як стверджує позивач, після смерті свої матері ОСОБА_4, померлої 10 січня 2016 року, вона дуже тяжко сприймала її втрату та перебувала в пригніченому та тяжкому психологічному стані.
Дані обставини в судовому засіданні підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6
При викладених обставинах суд вважає, що ОСОБА_4 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, що є безумовною підставою для поновлення їй строку щодо подання заяви про прийняття спадщини.
Крім того, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в причинах пропуску строку позивачем та відносить ці обставини до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустив строк зважаючи на об'єктивні, незалежні від нього обставини.
Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 226-228 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк тривалістю один місяць, з дня набрання цим рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті толкачової марії Савеліївни, померлої 10 січня 2016 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий Калініченко Л. В.