Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про витребування майна, скасування та поновлення державної реєстрації прав власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про витребування майна, скасування державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, поновлення реєстрації прав власності ОСОБА_4, зобов'язання повернути майно згідно з актом опису та арешту від 16 травня 2012 року.

У процесі судового розгляду ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги у зв'язку зі зміною власника спірної квартири - з ОСОБА_8 на ОСОБА_5, та просила витребувати вказану квартиру у ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5, відновити державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4

На обґрунтування позову зазначала, що 24 листопада 2008 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_9, який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_6, квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2011 року договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року визнано недійсним.

24 червня 2012 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2011 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

15 жовтня 2013 року ОСОБА_7 продала спірну квартиру ОСОБА_5

Оскільки права на квартиру АДРЕСА_1 вона позбулася не з особистої волі, а за рішенням суду від 14 вересня 2011 року, яке було скасоване, вона має право витребувати майно від добросовісного набувача - ОСОБА_5

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року ОСОБА_7 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Витребувано квартиру шляхом зобов'язання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 24 листопада 2008 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_9, який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_6, квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за ОСОБА_4 15 грудня 2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності були задоволенно частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4, поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6

ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2012 року продав спірну квартиру ОСОБА_7, яка була зареєстрована останньою 25 липня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року недійсним та визнання права власності на квартиру відмовлено.

Таким чином, обставини, встановлені рішеннями суду, є приюдиційними.

За договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, остання придбала квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвала право власності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, отже спірне майно не може бути витребуване у неї, оскільки під час укладення договору купівлі-продажу квартири 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 квартира під забороно не перебувала, у квартирі попередні власники зареєстровані не були та не проживали, продавець ОСОБА_7 мала всі необхідні документи, що підтверджують її право власності на квартиру.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно володіє ним.

За положеннями ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У такому разі, якщо майно було набуте певною особою поза волею власника і це порушує права та законні інтереси власника, він може звернутися за судовим захистом своїх порушених права - пред'явити до добросовісного набувача позов про витребування майна.

Тобто, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 квітня 2014 року в справі № 6-146цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Добросовісний набувач набуває право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права за певних умов, коли відповідно до ст. 388 ЦК України таке майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Спірна квартира вибула із володіння позивача на підставі рішення суду, яке визнано незаконним, у зв'язку з чим майно фактично вибуло з володіння позивача поза його волею й це дає можливість власнику повернути майно.

Набуття права власності внаслідок правопорушення не породжує право власності за іншим договором.

Щодо скасування державної реєстрації права власності на квартиру на ім'я ОСОБА_5 та відновлення державної реєстрації права власності за ОСОБА_4, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки наявність судового рішення про витребування спірної квартири від набувача ОСОБА_5 є підставою для здійснення відповідної державної реєстрації права за власником ОСОБА_4 Крім того, державний реєстратор не є відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова