Єдиний унікальний номер 226/3124/14-ц Номер провадження 22-ц/775/353/2016
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Т.О. Єдиний унікальний номер 226/3124/14-ц
Доповідач Халаджи О.В. Номер провадження 22-ц/775/353/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів Жданової В.С., Санікової О.С.

за участю секретаря Доля В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011 року у сумі 35 гривень 10 копійок, вирішено питання про судові витрати.

Справа неодноразово розглядалась в суді.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взято до уваги той факт, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14.06.2011 року, яке набрало законної сили 21.09.2011р., за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної трудовими відносинами, вже було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.02.2011 року по 25.03.2011 у розмірі 5947,48 грн. Оскільки, заборгованості по заробітній платі, зокрема й по сумам компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, перед позивачем немає, і ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, то вважає, що позовні вимоги про зобовязання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011р., задоволенню не підлягають.

Сторони до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданих суду заявах сторони просили розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Апеляційним судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 3 грудня 2008 року до 14 лютого 2011 року працюючи заступником начальника дільниці підземним та заступником начальника дільниці з прогнозу у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і був звільнений з підприємства відповідача 14 лютого 2011 року на підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю України.

14 січня 2011 року позивачу на підставі його особистої заяви надавалась невикористана відпустка з 13 січня до 14 лютого 2011 року. Оплата за надану відпустку у січні 2011 року була нарахована позивачу у розмірі 2756,00 гривень у січні 2011 року, за надану відпустку у лютому 2011 року нарахована у розмірі 1791,40 гривня відповідно у лютому 2011 року, але фактично сплачені зазначені суми за надану відпустку 1 та 25 березня 2011 року. Компенсація за несвоєчасну виплату належних позивачеві сум виплат за надану відпустку не нараховувалась і не виплачувалась. Ці факти встановлені на підставі трудової книжки позивача, копії рішення Димитровського міського суду від 14 червня 2011 року у справі № 2-526/11, довідок відповідача від 16 травня 2011 року та 14 грудня 2015 року і не оспорювались сторонами під час розгляду справи по суті (а.с. 4-8, 116, 121-128).

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно із статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Частиною шість статті 95 Кодексу законів про працю України, статтями 33, 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За умовами статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів, пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що виплата заробітної плати позивачу за щорічну та додаткову відпустку була здійснена з порушенням строків, визначених частиною четвертою статті 115 Кодексу законів про працю (1 та 25 березня 2011 року замість 12 січня 2011 року), у зв`язку з чим позивачу підприємством відповідача мала бути нарахована та виплачена компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, обрахована відповідно до пункту четвертого Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року № 159, за яким компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, вірно застосував норми матеріального права та прийшов до правильного висновку про те, що поняття індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не є тотожними поняттями, у зв`язку з чим судом не приймаються до уваги пояснення представника відповідача, що вони виплатили позивачу індексацію і це є компенсацією за несвоєчасну виплату відпускних сум, а також щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду з цим питанням, оскільки компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати віднесена до додаткової заробітної плати і у цьому випадку діє положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України про право необмеженого часом на звернення до суду за захистом порушеного права.

Розрахунок компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011 року зроблений вірно.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким суд дав правильну правову оцінку, а тому підстав для скасування судового рішення не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Красноармійськвугілля» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: