Справа № 638/6706/16-ц
Провадження № 2/638/3183/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 жовтня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Грищенко І.О.
при секретарі - Самогньозд О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
19.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., уродженця м. Харкова, громадянина України таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 та зняття з реєстраційного обліку.
В судове засідання позивач не з'явилася, подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати у її відсутність. В разі неявки на судове засідання відповідача, не заперечує проти прийняття рішення при заочному розгляді.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, які б підтверджували поважність причини неявки не надав, представника, який би діяв від його імені до суду не направив. Заяви про перенесення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю не представив. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, оскільки являється інвалідом І групи з дитинства та має складнощі в пересуванні.
Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначає позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 - син її рідного брата ОСОБА_5, який помер у 1998р.
У 1986 році та 1989 році ОСОБА_2 був засуджений до позбавлення волі.
За останнім вироком відповідач звільнився у вересні 2002 року.
Оскільки у ОСОБА_2 не було житла, то після звільнення він приїхав до позивача з проханням тимчасово зареєструвати його у її спірній квартирі, на що вона дала згоду та 10.11.2002 року зареєструвала ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 тимчасово, строком на 1 рік до 10.11.2003 року, що підтверджується даними довідки з місця проживання про склад родини та прописку від 30.07.2013 року №1951, яку долучено до матеріалів справи.
В квартирі разом з позивачем зареєстрована та постійно проживає її донька - ОСОБА_3, яка є інвалідом І групи з дитинства безстроково, що підтверджується даними довідки №034636, копію якої долучено до матеріалів справи та даними довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 19.02.2016 року №563, копію якої долучено до матеріалів справи.
Після того, як з 2002 року відповідач був тимчасово зареєстрований та мешкав у належній позивачу квартирі, він вчинив злочин відносно позивача, таємно викрав належні їй прикраси з золота, гроші. Після цього ОСОБА_2 зник.
23.05.2003 року ОСОБА_2 прийшов в квартиру позивача. Двері відкрила її дочка-інвалід ОСОБА_3 Відповідач закрив її у ванній кімнаті та таємно викрав належні їй золоті прикраси, гроші та інші цінні речі. Після цього ОСОБА_2 зник.
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів та засуджений до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. З цього часу відповідач відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Згідно даних довідки Роменської ВК №56 Сумської області №3/1688, від 12.03.2016 року ОСОБА_2 відбував покарання у цій установі і 14.08.2014 року звільнений за відбуттям покарання. За цією довідкою ОСОБА_2 вибув за адресою: АДРЕСА_3, але після звільнення за останнім місцем проживання не прибув.

Увесь час, протягом якого відповідач відбував покарання у виправних установах з 17.06.2003р. по 14.08.2014 року, ОСОБА_2 залишався зареєстрованим у належній позивачу квартирі і вона вимушена була сплачувати за нього комунальні платежі, який фактично не мешкає у зазначеному приміщенні.

Реєстрація в квартирі відповідача обмежує права позивача, як власника квартири та перешкоджає позивачу розпоряджатися належною їй власністю, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги, які нараховані комунальними службами на відповідача, що призводить до матеріальних складнощів, оскільки позивач являється пенсіонером, отримує мінімальну пенсію та на її утримання знаходиться донька - інвалід І групи з дитинства, яка потребує стороннього нагляду.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначено в ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які ї, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до вимог ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність будь-яких інших умов між сторонами щодо проживання відповідача у спірній квартирі не встановлено.

Вимогами п. 39 роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що, оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. N 1382-IV. (Із змінами, внесеними згідно із Законом N 2756-VI від 02.12.2010) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Таким чином, реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача, щодо подальшого користування та розпорядженню нею.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 169, 209, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 72 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ч.1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. N 1382-IV. (Із змінами, внесеними згідно із Законом N 2756-VI від 02.12.2010р.), суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсннні ОСОБА_1 права користування, володіння та розпорядження належною їй на праві власності квартирою № АДРЕСА_1, шляхом визнання визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Харкова, громадянина України таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 та зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через суд І інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у разі відмови судом 1 інстанції у задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення.

Головуючий: суддя: І.О.Грищенко