Номер провадження: 22-ц/785/7550/16
Головуючий у першій інстанції Криворучко П. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23.08.2016 року,

встановила:

23.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох спільних дітей, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи свої вимоги тим, що діти мешкають разом з нею, знаходяться на її утриманні і спорів щодо їх місця проживання у них немає. З часу розпаду їх сім'ї, тобто з березня 2014 року, відповідач допомоги на утримання дітей не надає, хоча є фізично здоровим, постійно працює і має стабільну заробітну плату.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.05.2016 року, до повноліття сина ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, а в подальшому в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття доньки ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення змінити, визначивши розмір аліментів, стягуваних з нього на двох дітей, у розмірі 1/3 частини заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у зв'язку з їх недоведеністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що його матеріальне становище не дозволяє сплачувати присуджений розмір аліментів. На даний час він проживає разом з матір'ю в кімнаті у гуртожитку, у зв'язку зі скороченням штатів за попереднім місцем роботи був звільнений та 01.08.2016 року працевлаштований на нове місце роботи, де отримує заробітну платню у розмірі 1450 грн. Крім того зазначає, що позивач теж має майнові обов'язки щодо утримання дітей, натомість вона не працює та не має намір працювати. Також ОСОБА_3 вважає, що районний суд без достатніх доказів прийняв рішення про стягнення з нього судових витрат на надання правової допомоги у розмірі 350,00 грн.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частинами 1 та 2 ст.3 «Конвенції про права дитини» проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ст.128 Кодексу законів про працю України, обмеження розміру відрахувань із заробітної плати не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів, і у цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти (70) відсотків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.11.2010 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 21.07.2011року, виданого Виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, та серії НОМЕР_3 від 18.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, а також рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 18.05.2016 року, у сторін за період шлюбу народилось двоє дітей - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3-5, 45).

Діти проживають з матір'ю, що підтверджено довідкою №158 від 19.05.2016 року, виданої Дубівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області (а.с.6).

Відповідно довідки №1/08 від 09.08.2016 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд ЛТД» відповідач з 01.08.2016 року працює будівельником у вказаному товаристві і його заробітна плата в місяць складає 1 450,00 грн.(а.с.40).

Районний суд дійшов висновку, що розмір аліментів, про який просить позивачка, в розрахунку на одну дитину, відповідно до абз.2 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», і складе 30% прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років (1450:2; 725:2; 362,5:1228).

Також суд першої інстанції не погодився із запереченнями та поясненнями відповідача щодо скрутного матеріального становища після відрахування 1/2 частини його заробітної плати та наявності у нього іншої сім'ї та ще однієї дитини, оскільки жодних доказів, на підтвердження вказаних тверджень, ним суду не надано.

Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги, на переконання суду, підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір цілком узгоджується з діючими нормативно-правовими актами, які регламентують рівень соціального та матеріального забезпечення дітей, а також не перевищує обмеження розміру відрахувань із заробітної плати.

На думку суду, саме таке рішення буде відповідати ч.ч.1, 2 ст.3 «Конвенції про права дитини», ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та належного захисту прав дітей.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_3 не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги що матеріальне становище не дозволяють сплачувати присуджений розмір аліментів. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування у нього на утриманні інших осіб, наявності стягнень за виконавчими документами. Доказів на підтвердження стану здоров'я, яке б перешкоджало відповідачу сплачувати присуджений розмір аліментів, не надано.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачка теж має майнові обов'язки щодо утримання дітей, натомість вона не працює та не має намір працювати, не є підставою для зміни рішення в частині розміру аліментів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що районний суд без достатніх доказів прийняв рішення про стягнення судових витрат на надання правової допомоги у розмірі 350,00 грн., оскільки розмір зазначених витрат підтверджується відповідним розрахунком та не перевищує граничний розмір, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу по цивільним та адміністративним справам».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_3 його право, передбачене ст. 192 СК України у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом звернутись з позовом про зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23.08.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева