З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"19" лютого 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Саландяк О.Я.,
секретаря: Райчук Б.А.,
за участі представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення, визнання права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, -
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просив його задовольнити в повному обсязі. Додатково та на запитання пояснив, що на даний час строк позовної давності із зверненням до суду із позовом про стягнення залишку заборгованості за довором позики не закінчився та позивач не втратив право звернутись до суду із відповідним позовом. Так само вказаним договором врахована можливість захисту позивача від знецінення коштів, що були надані у гривні, шляхом вказання їх в еквіваленті до долара США та формулу перерахунку сими заборгованості згідно зміни курсу валюти, а також передбачена пеня та штраф у разі порушення зобов»язання за договором позики. Однак звернення із вказаним позовом повністю відповідає інтересам позивача. ОСОБА_3 взагалі не виконувала зобов»язання за договором позики, а тому позивачем достроково було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю магазину за номером 24-а по вул. Магістральній (50 років Жовтня) в м. Жмеринка Вінницької області, яким на даний час продовжує користуватись відповідачка. Щодо земельної ділянки, то на даний час будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу не чиниться, однак в подальшому він не зможе розпорядитись належним йому майном. Укласти додатковий договір іпотеки на даний час не вбачається можливим. Вважає, що укладення додаткового договору іпотеки пов»язане законом виключно із отриманням ОСОБА_3 державного акту на земельну ділянку, який вона за припущенням позивача отримала у 2011-2012 роках, оскільки на час укладення договору іпотеки акту у неї не було. Щодо позовних вимог то вказав, що їх слід розуміти таким чином, що за позивачем підлягає визнання право власності на спірну земельну ділянку внаслідок звернення стягнення на неї за договором іпотеки та договором позики від 28.12.2011 року, яке підлягає реєстрації та тягне автоматичне припинення права власності на неї у відповідачки ОСОБА_3 в силу закону.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання, не з»явився, надав суду заяву про розгляд цивільної справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, у разі неявки відповідачки не заперечив проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.34), що також підтримано представником позивача у судовому засіданні.
Відповідачка ОСОБА_3, будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 31) за встановленим судом місцем реєстрації (а.с.21), що також відповідає адресі, що вказана відповідачем у позові, повторно у судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, позов не оспорила, будь-яких заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Виходячи з наведеного суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього у своїй заяві не заперечував позивач та у судовому засіданні заявив його представник.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Пунктом 17 договору іпотеки визначено, що сторони домовились, що одночасно з нотаріальним посвідченням данного договору накладається заборона відчуження нерухомого майна, що складає предмет іпотеки. Договір діє до виконання іпотекодавцем основого зобовязання, припинення або розірвання договору іпотеки, або настання одного з випадків, передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку». Усі зміни та доповнення до договору іпотеки дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та нотаріально посвідчені.
Пунктом 13. договору іпотеки передбачено способи звернення сягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя при порушенні умов основного зобов»язання.
Разом із укладенням договору іпотеки 28.12.2011 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна на цілу нежитлову будівлю магазину за номером 24а, якийзнаходиться в Вінницькій області, м. Жмеринці, вул. Магістральна (вул. 50років Жовтня), яке належить ОСОБА_3,до виконання, припинення або розірвання договору. (а.с. 8-зворот)
Оскільки умови договору позики не виконувалися позичальником чином, в позичальника виникла заборгованість за договором позики та в позикодавця виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2030930 від 05.04.2013 р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Магістральна, 24-а, загальною площею 155,5 кв.м та складається із торгової зали-1, торгової зали-2, торгової зали-3, савузла-4, кабінету-5. , що знаходиться на спірній земельній ділянці за тією ж адресою. Підставою виникнення права власності у ОСОБА_2 є іпотечний договір №1410 від 28.12.2011 р. (а.с. 10)
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі є зобовязальними, і регулюються нормами ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що має майнові права на земельну ділянку площею 0,0583 га, яка знаходяться за адресою: м. Жмеринка Вінницької області, вул. Магістральна, 24-а, та на якій розташована нежитлова будівля магазину, повинна була бути передана в іпотеку, що зумовлено умовами договору іпотеки, однак відповідачкою ОСОБА_3 не було здійснено відповідних дій. Фактично після отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку, дана земельна ділянка стала іпотечним майном. Тим більше, земельна ділянка, на якій знаходиться нежитлова будівля магазину, і яка передана в іпотеку, є невідємною частиною даної будівлі. Просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на вказану земельну ділянку шляхом реєстрації та визнання права власності за ним на спірну земельну ділянку.
Згідно з положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).
Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки, є Закон України «Про іпотеку».
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
З положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) вбачається, що в ній вказаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.
Згідно п. 17 договору іпотеки договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов'язання або розірвання договору іпотеки, або настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що складає зміст права власності (частина 1 статті 317 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 318, 319 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст.ст. 81, 125, ч.1-2 ст.126 ЗК України, що діяв на час укладення іпотечного договору, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.
Тобто на час укладення договору іпотеки, як вказано у ньому, спірна земельна ділянка не була передана в іпотеку, оскільки знаходилась у відповідача ОСОБА_3 на підставі договору оренду, а тому було обумовлено обов»язок останньої після отримання державного акту (отримання документу, що посвідчує виникнення права власності у встановленому на той час порядку) укласти додатковий договір іпотеки.
Відповідно до ст.ст. 81, 125, ч.1-2 ст.126 ЗК України у редакції, що чинна на час розгляду справи, Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та повинен містити істотні умови, що передбачено даною статтею.
Згідно укладеного між сторонами договором предметом іпотеки є нежитлова будівля магазину в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Магістральна, 24-А, що належить відповідачу (іпотекодавцю) на праві власності, а земельна ділянка, на якій розташовані нежитлова будівля магазину, що є предметом іпотеки, на час укладення договору іпотеки, передана відповідачці на праві оренди на підставі відповідного договору оренди, укладеного 25.07.2007 р., орендодавцем земельної ділянки є Жмеринська міська рада Вінницької області.
Як передбачено ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення спірного іпотечного договору) у разі передачі в іпотеку будівлі (споруди) іпотека також поширюється на належну іпотекодавцю на праві власності земельну ділянку або її частину, на якій розташована відповідна будівля (споруда) і яка необхідна для використання цієї будівлі (споруди) за цільовим призначенням. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі і була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на предмет іпотеки його новий власник набуває права і обов'язки іпотекодавця за правочином, яким встановлено умови оренди (користування). Аналогічні положення містяться у чинній редакції Закону.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» при передачі в іпотеку будівлі (споруди), відповідна земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, передається в іпотеку лише у випадку, якщо вона належить іпотекодавцю на праві власності. Якщо ж ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), вказана земельна ділянка в іпотеку не передається. У даному випадку іпотека поширюється на земельну ділянку в частині захисту прав нового власника предмету іпотеки щодо оренди (користування) цієї земельної ділянки.
Як встановлено в судовому засіданні, на момент укладення договору іпотеки, вказана земельна ділянка у власності іпотекодавця не перебувала, предметом іпотеки за іпотечним договором не була, обтяження на неї не накладалося. На час розгляду справи право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем у встановленому законом порядку не зареєстроване.
Статтею 321 ЦК України передбачено конституційний принцип, закріплений у статті 41 Конституції України, за яким право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено повноваження органу державної реєстрації прав, орган державної реєстрації прав зокрема, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.
Згідно положень ч. ч. 1, 3, 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. В результаті державної реєстрації прав згідно ст. 18 вказаного закону видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно п. 4 ч.1 ст. 19 вказаного закону державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення шляхом визнання та реєстрації права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, оскільки спірна земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля магазину по вул. Магістральна, 24а в м. Жмеринка Вінницької області, як встановлено у судовому засіданні відповідно до наданих позивачем доказів, не стала предметом іпотеки, оскільки не перебувала у власності ОСОБА_3, яка лише зобовязалася передати її в іпотеку позивачу в разі отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться передана в іпотеку нежитлова будівля магазину (п. 3 договору). Позиція позивача, що передана йому в іпотеку будівля магазину є невідємною частиною земельної ділянки, на якій вона розташована, а тому земельна ділянка також є предметом іпотеки, є хибною, оскільки факт власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку на час укладення договору іпотеки не знайшов свого підтвердження у матеріалах справи, відповідачка була лише її орендарем та могла здійснюти процедуру отримання права власності, однак таке право власності могла не оформити взагалі, таким чином уникнувши відповідальності за основним зобов»язанням у цій частині. Також законом не передбачено наслідків невиконання такої умови договору іпотеки як укладення додаткового договору іпотеки у майбутньому. Іпотекодержатель з позовами до іпотекодавця (відповідачки) щодо невиконання умов іпотечного договору у встановлений законодавством строк не звертався.
Право позивача на виконання основного зобов»язання за договором позики шляхом стягнення суми заборгованості не порушене.
Відповідно до ст.ст. 15, 16, 316, 318, 319, 321, 328, 334, 546, 575 ЦК України, ст. 1, 3, 5, 6, 7, 17, 18 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61 ч.2, 74, 88, 158 ч.2, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення, визнання права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку відмовити.
На рішення суду представником позивача може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а позивачем, що був відсутній при такому проголошенні - у цей же строк з часу отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідачки, яку може вона може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 19.02.2016 року.
Суддя: