Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/477/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2016 року м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.

при секретарі Басистій Т.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Криворудської сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 до Криворудківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що 17.04.2015 року померла мати ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної частки паю. ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4. Для отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 звернулася із заявою до державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області. Однак, постановою нотаріуса від 03.02.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у прийнятті заяви з підстав, що заявником пропущено строк для прийняття спадщини. Представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки ОСОБА_3 перебувала за кордоном, а саме у Російські Федерації, куди виїхала, ще до смерті матері, де працює, і повернулася до м.Красилова лише 23.01.2016 року. Повернутися до України протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 не могла, так як з роботи її не відпускали, та через труднощі зумовлені воєнно-політичними відносинами між Російською Федерацією та Україною.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити. Представник позивача суду пояснив, що позивач в січні-лютому 2015 року поїхала до м.Москви на роботу. Позивач довідалась про смерть матері протягом двох днів з дня смерті, однак не мала можливості прибути в Україну протягом шести місяців після смерті матері, оскільки вона працювала в Москві і її не відпускали з роботи. В подальшому представник позивача змінив у судовому засіданні свою позицію та пояснив, що позивача відпустили з роботи в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, однак ОСОБА_3 не змогла повернутися в Україну, оскільки її не випустили з території Російської Федерації на кордоні російські прикордонники. При цьому, пояснити де ОСОБА_3 намагалася перетнути кордон України та якого числа, представник позивача в судовому засіданні не зміг. Будь-яких доказів, що ОСОБА_3 намагалася перетнути кордон та повернутися в Україну протягом шести місяців з дня смерті матері і їй у цьому чинили перешкоди, стороною позивача суду надано не було.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач мала можливість у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак не зробила цього, без будь-яких поважних причин. Вважає, що сам факт перебування позивача за кордоном не свідчить, що позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Стверджує, що позивач не опікувалася матірю, яка була особою похилого віку, не надавала їй допомоги, у звязку з чим ОСОБА_4 на момент смерті перебувала в будинку престарілих і позивач після її смерті не мала наміру приймати спадщину після смерті матері, у звязку з чим і пропустила цей строк. Крім цього, вважає, що представником позивача у засіданні не доведено, що позивач тривалий час безперервно та протягом шести місяців від дня смерті матері не перебувала в Україні, що могло бути підтверджено міграційною карткою ОСОБА_3, з відмітками про перетин кордону.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом обєктивно встановлено, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 і померла 17.04.2015 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно земельну частку пай. Протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулася.

Вказані обставини сторонами визнаються, не оспорюються та підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії VI УР №1943539, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища № 2, №6, №5, №7, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БВ №336550, щодо зміни прізвищ позивачем та її матірю, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії І-БВ №245210, довідкою Криворудської сільської ради Красилівського району Хмельницької області №34 від 02.02.2016 року щодо місця реєстрації ОСОБА_4.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви.

Відповідно до положень абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник позивача у судовому засіданні не довів, що протягом 6 місяців з 17.04.2015 року існували причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_3 для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

Не надав представник позивача суду достатніх та належних доказів, що позивач протягом тривалого часу перебувала за кордоном, де працювала, у звязку з чим у неї існували труднощі із подачею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Будь-яких обєктивних доказів, на підтвердження перетину кордону України та виїзду до Російської Федерації ОСОБА_3 у січні-лютому 2015 року стороною позивача суду надано не було.

Посилання представника позивача на квиток серії НЖ271 на потяг №055МА, згідно якого ОСОБА_3 прибула 24.01.2016 року в м.Красилів з м.Москва, як на доказ, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4, суд вважає недостатніми і вказаний документ не свідчить, що існували обставини, які перешкоджали ОСОБА_3 своєчасно прибути в Україну і подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Вказаний квиток лише підтверджує факт перебування ОСОБА_3 в м.Москві 23.01.2015 року.

Представник позивача просив допитати свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на підтвердження, що ОСОБА_3 виїхала з України до Російської Федерації в січні-лютому 2015 року і що вона не поверталася до м.Красилова до дня смерті ОСОБА_4.

Про те, що саме з цих підстав представник позивача просив допитати свідків, підтверджується його заявою до суду від 24.05.2016 року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що знайома із ОСОБА_3, і зі слів ОСОБА_3 їй стало відомо, що остання у січні-лютому 2014 року поїхала до м.Москви.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що їй не відомо чи поверталася ОСОБА_3 з Російської Федерації в Україну до 17.04.2015 року, а тому вона не може підтвердити цієї обставини.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що знайомий із ОСОБА_3, і зі слів ОСОБА_3 йому стало відомо, що остання у січні-лютому 2015 року поїхала до м.Москви.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що йому не відомо чи поверталася ОСОБА_3 з Російської Федерації в Україну до 17.04.2015 року, а тому він не може підтвердити цієї обставини.

Таким чином свідок ОСОБА_5 не підтвердила ті обставини, з приводу яких просив її допитати представник позивача.

Свідок ОСОБА_6 не підтвердив, що ОСОБА_3 не поверталась в Україну з січня-лютого 2015 року до 17.04.2015 року, а його показання щодо часу виїзду ОСОБА_3 за кордон, які дані ним зі слів самої ОСОБА_3 є недостатніми, і будь-якими обєктивними доказами не підтверджуються.

Також є сумніви у достовірності показань свідка ОСОБА_6 з наступних підстав.

ОСОБА_6 у судовому засіданні стверджував, що він зустрів ОСОБА_3 в м.Красилові 23.01.2016 року, однак такі показання суперечать відомостям з квитка серії НЖ271 на потяг №055МА, згідно яких ОСОБА_3 прибула в м.Красилів лише 24.01.2016 року.

Крім цього, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не змогли суду повідомити та підтвердити, і те, де перебувала ОСОБА_3 потягом шести місяців з 17.04.2015 року дня відкриття спадщини.

Таким чином суд вважає показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо виїзду ОСОБА_3 за кордон є суперечливими і недостатніми для висновку, що остання тривалий час перебувала за межами України і була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України, абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, суд

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_7