Номер провадження: 22-ц/785/320/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Артеменка І.А.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської обалсіт від 24 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із зазначеним позовом, по якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору № М-46/07-К від 27.02.2007 року у розмірі 14970340,55 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн. В обгрунтування вимог, позивач посилався на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_2 27.02.2007 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 250000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14 % на рік, однак відповідач не виконує своїх обов'язків щодо своєчасного погашення кредиту, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка станом на 03.03.2014 року складає 14970340,55 грн.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, та скасувати арешт, накладений ухвалою суду від 02.06.2014 року на житловий будинок.

Відповідачі до суду не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області віл 24.09.2014 року позов задоволений: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № М-46/07-К від 27.02.2007 року у розмірі 14970340,55 грн., а також стягнутий солідарно на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн.; скасована ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.06.2014 року про забезпечення позову, скасований арешт на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Григорєва, 22/16, який належить ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

10.10.2014 року відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування районним судом обставин по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у повному обсязі, вважав, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладання кредитного договору між сторонами, отримання відповідачем коштів за кредитним договором, та вважав доведеною суму заборгованості за договором.

Також, районний суд посилався в рішенні на те, що 27 лютого 2007 року та 1 лютого 2008 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно та кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, підуть на погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, дані застереження суду не були враховані ним при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, чим допущено порушення норм процесуального права.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки висновки суду щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі зроблені з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд неповно зясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційним судом встановлені такі обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

27 лютого 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № М-46/07-К, відповідно до п.2.1 умов якого, банк надав кредитні кошти позичальнику у розмірі 250 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14% річних. Остаточний термін повернення коштів згідно п.3.2 є 20 лютого 2014 року. Погашення позичкової заборгованості по виданим кредитним ресурсам повинно погашатися позичальником відповідно до графіку погашення щомісячно.

Відповідно до п.6.1 зазначеного кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язана сплатити банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

27 лютого 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором позичальником, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 329/07, а між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 328/07.

Згідно п.п.2.1, 2.2 зазначених договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений 28 лютого 2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_5, за реєстровим номером 837. Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими спорудами № 22/16 по вул. Григорєва в с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», Овідіопольського району, Одеської області та земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:005:0644, розташована за тією ж самою адресою, які належали ОСОБА_3

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Частинами 1-2 ст.554 ЦПК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язань, забезпечених порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 1 ст. 622 ЦК України сплата боржником неустойки за порушення зобов'язання не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором від 27 лютого 2007 року, 1 лютого 2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис ( реєстровим № 300) за іпотечним договором № 837. Відповідно до виконавчого напису, кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, належного на той час ОСОБА_3, підуть на погашення несплаченої ОСОБА_2 в строк заборгованості перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по вказаному кредитному договору. ( а.с. 27, 230-231, том 1)

У позовній заяві банком було зазначено, що станом на 3 березня 2014 року заборгованість відповідачів перед банком по кредитному договору № М-46/07-К від 27.02.2007 року складає 14 970 340,55 гривень, з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 239 308,75 доларів США, що еквівалентно 2 321 151,29 грн., сума строкової заборгованості за відсотками - 1 023,71 доларів США, що еквівалентно 9 929,37 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 231 479,38 доларів США, що еквівалентно - 2 245 211,10 грн., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам - 10 394 048,79 грн.

Незважаючи на посилання банку у позовній заяві на наявність виконавчого напису нотаріуса, районний суд не перевірив чи було здійснено виконання виконавчого напису нотаріуса, чи зараховані кошти від продажу іпотечного майна в рахунок заборгованості по кредитному договору.

Апеляційним судом отримані докази щодо виконання виконавчого напису нотаріуса.

Згідно листа головного державного виконавця О.М.Химич від 28.02.2012 року, виконавчою службою проводились дії щодо реалізації іпотечного майна: житлового будинку та земельної ділянки, однак прилюдні торги не відбулися, тому банку запропоновано, відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», залишити за собою непродане іпотечне майно. ( а.с. 209, том 1).

Згідно із постановою головного державного виконавця від 7 березня 2012 року та акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 7 березня 2012 року, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» набув у володіння вказаний житловий будинок та земельну ділянку загальною вартістю 1126732,00 грн. ( а.с. 235-237, том 1)

10 квітня 2014 року приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на вказаний житловий будинок та на земельну ділянку. ( а.с. 229, том 1).

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7 звертали увагу апеляційного суду на те, що банком не була зарахована у суму заборгованості вартість іпотечного майна та оспорювали правильність нарахування банком суми заборгованості, а саме: розмір процентів та пені та заявили клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року у даній справі була призначена судова економічна експертиза, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1.Чи відповідає кредитний договір № М-46/07-К від 27 лютого 2007 року вимогам діючого законодавства у банківській сфері законодавства, у тому числі положенням ПАТ «Фінанси і кредит», вимогам чинного законодавства України та законодавству про захист прав споживачів?

2.Чи підтверджується бухгалтерськими і первинними документами зазначена банком у додатку № 1до кредитного договору № М-46/07-К від 27 лютого 2007 року сукупна вартість кредиту, реальна процентна ставка по кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, якщо ні, то визначити фактичну сукупну вартість, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту?

3.Чи відповідає розрахунок заборгованості за кредитним договором № М-46/07-К від 27 лютого 2007 року станом на 03.03.2014 року ( а.с. 24-26, том 1), наданий банком до матеріалів справи, умовам кредитного договору?

4.Визначити експертним шляхом розмір фактичної заборгованості позичальника за кредитним договором № М-46/07-К від 27 лютого 2007 року по основному кредиту, по процентам та пені на прострочені платежі по основному кредиту і простроченим процентам станом на 03.03.2014 року. При цьому, розмір пені визначити за 12 місяців до дня звернення до суду, тобто з 04.03.2013 року до 03.03.2014 року.

5.Після виконання розрахунків по 4 пункту експертизи, здійснити зарахування у погашення заборгованості позичальника, яка склалася станом на 03.03.2014 року, вартість набутого 10.04.2014 року у власність банком іпотечного нерухомого майна у розмірі 1126732 грн., відповідно до п.п.7.1. кредитного договору № М-46/07-К та положень інших нормативних актів у банківській сфері.

Провадження експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз.

17 травня 2016 року до апеляційного суду надійшов висновок судової економічної експертизи № 3154/3155 від 29 квітня 2016 року та ухвалою від 18 травня 2016 року провадження у справі було відновлено, а справа призначена до розгляду на 6 липня 2016 року.

Судовий експерт дійшов до таких висновків.

По першому питанню: Встановити відповідність відображення фінансово-господарських операцій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № М-46/07-К від 27 лютого 2007 року вимогам внутрішніх нормативних документів банку, в частині відображення банком, за даними обліку, обсягу нарахованої пені за прострочення сплати кредиту та відсотків згідно умов договору, за даними на дослідження матеріалами не надається за можливе, а будь-які інші нормативні документи банку, що регламентують кредитні операції банку з фізичними особами в іноземній валюті в матеріалах справи відсутні та на дослідження не надані.

По другому питанню: Обгрунтувати бухгалтерськими і первинними документами сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку по кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, визначенні банком по кредитному договору, у відповідності до змісту даних наданого у матеріалах справи додатку № 1 до кредитного договору не надається зза можливе, оскільки вказаний додаток не містить відомостей щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки по кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту, а додаток № 1 до кредитного договору із зазначенням вказаних відомостей, на дослідження у матеріалах справи не наданий. Реальна процентна ставка визначена у розмірі 16,4%, що на 2,4 п.п. більше аніж встановлено згідно п..п..2..1., п.4.1. кредитного договору; розмір абсолютного значення здорожчання кредиту у розмірі 154774,92 долара США; сукупна вартість кредиту у сумі 404774,92 долара США.

По третьому питанню: Встановити відповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03.03.2014 року ( а.с. 24-26, том 1), наданого банком до матеріалів справи, умовам вказаного кредитного договору, за наданими матеріалами справи не надається за можливе, оскільки не надається за можливе обґрунтувати виявлені невідповідності у датах та сумах врахування банком погашення кредитної заборгованості згідно умов п.3.2., п.7.1. договору та графіку, викладеного у Додатку № 1 до кредитного договору, що був наданий до суду разом з кредитним договором, в частині зазначення банком за даними розрахунку сум основної заборгованості по кредиту, сум нарахованих відсотків до погашення сум фактичного погашення відсотків, що не відповідають даним вказаного Додатку №1, та не підтверджуються даними обліку банком.

По четвертому питанню: Експертним шляхом визначений розмір фактичної заборгованості позичальника за кредитним договором, в частині встановлення планового залишку заборгованості за основною сумою кредиту у кожному розрахунковому періоді, який складає 44566592,36 грн. ( або за офіційним курсом НБУ 1 дол. США=9,6994 грн. станом на 03.03.2014 :470811,84 долара), у тому числі: за основною сумою кредиту у розмірі 239308,75 дол.США та за нарахованими відсотками за користування кредитом у сумі 231503,09 дол.США. Визначити обсяг штрафних санкцій (пені) експертним шляхом згідно умов вказаного кредитного договору протягом періоду з 04.03.2013 по 03.03.2014, за даними на дослідження документами банку, не надається за можливе.

По пятому питанню: Після виконання розрахунків по 4 питанню, з врахуванням у рахунок погашення заборгованості позичальника, яка склалася станом на 03.03.2014 року, вартості набутого 10.04.2014 року у власність банком іпотечного нерухомого майна у розмірі 1126732 грн., або 89296,33 дол.США ( 1126732/12,627898 грн.) розмір фактичної заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 03.003.2014 року складає 381515,51 дол.США,, у тому числі: за основною сумою кредиту у розмірі 239308,75 дол.США та за нарахованими відсотками за користування кредитом у суму 142206,76 дол.США-89296,33 дол.США). ( а.с. 138-165, том 2)

У колегії суддів відсутні підстави вважати зазначену судову економічну експертизу неправильною чи неповною, а тому наведені висновки експерта щодо визначеного розміру фактичної заборгованості позичальника перед банком, приймаються колегією суддів до уваги як підставу для зміни судового рішення та стягнення на користь банку цього розміру заборгованості основної суми кредиту та процентів.

Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати кредиту та процентів, оскільки вимоги банку в цій частині слід вважати не доведеними.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

На вимогу апеляційного суду, представником банку були надані копії листів-вимог до відповідачів: від 15 листопада 2007 року на імя ОСОБА_2, від 16 листопада 2007 року на імя ОСОБА_3, від 19 листопада 2007 року на імя ОСОБА_4, згідно яким банк повідомляв відповідачів, що у них станом на 15 листопада 2007 року перед банком створилась заборгованість за кредитом від 27.02.2007 року у загальному розмірі 274533,94 доларів США та вимагалось дострокового повернути кредитні ресурси: ОСОБА_2 протягом 10 днів з моменту отримання претензії; ОСОБА_3 не пізніше 2-х банківських днів з моменту отримання претензії ОСОБА_2; ОСОБА_4 у такий же строк. Дані листи-вимоги були отримані особисто ОСОБА_2 у день відправки кожного листа. ( а.с. 88-93, том 2)

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручителі) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20 лютого 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором банк використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.4 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши вимогу позичальнику, у тому числі поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів позичальником не пізніше 25 листопада 2007 року, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не пізніше 17 листопада 2007 року.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з вказаних дат.

Тому, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поруку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по зобовязанням позичальника слід вважати припиненою, а визначену раніше суму боргу необхідно стягнути тільки з ОСОБА_2

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Отже, з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, судове рішення слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення про стягнення заборгованості у новій редакції: про стягнення суми боргу за кредитом з ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення про задоволення позову у наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( , МФО 328823) заборгованість за кредитним договором № М-46/06-К від 27 лютого 2007 року, яка склалась станом на 3 березня 2014 року, у загальному розмірі 4566592,36 грн., еквівалент 381515,51 доларів США, з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 239308,75 доларів США, що еквівалентно 2321151,28 грн.; заборгованість по процентам 142206,76 доларів США, що еквівалентно 1379320,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( , МФО 328823) у відшкодування витрат по сплаті судового збору 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

14.07.2016 року м. Одеса