УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.

за участю секретаря Швидкої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 поданої в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року у справі №870/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 2 820 252,77 гривень заборгованості за договором кредиту та 25 500 гривень третейського збору.

Обгрунтовуючи подану заяву тим, що даний спір не підлягав розгляду третейським судом, оскільки не підсудний третейському суду, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року ОСОБА_1 поновлено строк на звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року у справі №870/15.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, виходячи з доводів, якими вона обгрунтовється просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заяву не визнав та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на її необґрунтованість. Крім того, вважав, що заявником пропущено строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Мотивуючи свої заперечення тим, що правовідносини між заявником та банком виникли у зв'язку із укладенням кредитного договору від 02.08.2007 року. Водночас, справи де споживач не звертається до суду за захистом та не є ініціатором судового розгляду, а лише приймає участь у справі не виключені з компетенції третейських спорів.

За таких обставин у скасуванні рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року у справі №870/15 просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи № 870/15, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року у справі №870/15 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 2 820 252,77 гривень заборгованості за договором кредиту та 25 500 гривень третейського збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням третейського суду заявник звернувся до Дніпровського районного суду м Києва із заявою про його скасування.

Пунктом 6.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/418-К418 від 02.08.2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 передбачено, що: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків…».

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 28 травня 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Частиною 6 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право або постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін або постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 року, Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнив пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015р. викладена правова позиція щодо непідвідомчості спорів за позовами банків про стягнення заборгованості за кредитними договорами із споживачами банківських послуг третейським судам.

За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

З огляду на означене, суд вважає обґрунтованою заяву ОСОБА_1, а рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 травня 2015 року таким, що підлягає скасуванню повністю.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 88, 208, 209, 210, 293, 294 ч. 6 ст. 389-4, ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015 року суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 поданої в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2015 року, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 травня 2015 р. у справі № 870/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, ухвала якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

С у д д я :