Справа № 159/3749/16-ц
Провадження № 2/159/1369/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Миронюка М.Г.,

з участю секретаря Посполітак Г.О., Рижко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про про визначення права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.06.2013 року помер син позивача - ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі квартира АДРЕСА_1, в якій він проживав разом з дружиною ОСОБА_2, що належала йому та дружині на праві особистої власності. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, позивач, як мати, і дружина є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців першої черги не має.

07.08.3013 року державним нотаріусом Ковельської держнотконтори ОСОБА_6 заведено спадкову справу за № 54852637. 11.11.2013 року до цієї спадкової справи вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина.

За спливом 6-ти місячного терміну після смерті сина спадкове майно в Ковельській держнотконторі не оформлялось, оскільки ОСОБА_2 до держнотконтори подала заяву щодо утримання від вчинення нотаріальних дій, в зв'язку зі зверненням до суду, так як вона рахувала, що мати не має права щодо спадкового майна сина і звернулась до суду з позовом про визначення за нею частки з розмірі більше половини на квартиру АДРЕСА_2 до відкриття спадщини.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області 01.07.20156 року відмовлено в позові ОСОБА_2 Дане рішення не було оскаржене і не скасоване, та набуло законної сило. Разом з тим, таке положення не давало можливості оформляти спадкові документи у відповідних державних органах. Тому в лютому 2016 року вона звернулась до суду з позовом про визнання розміру часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2,

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2016 року у справі № 159/721/16-ц, яке набрало законної сили і0.05.2016 року, визначено розмір часток спадкоємців у спадщині померлого ОСОБА_5. Цим рішенням суду їй визначено 1/4 частки квартири АДРЕСА_3, а ОСОБА_2 - також 1/4 частки квартири, що є спадковим майном та 1/2 у праві спільної сумісної власності.

Однак і після такого рішення суду вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке вона успадкувала після смерті сина - 1/4 частини квартири АДРЕСА_4, не може зареєструвати на себе цю частину квартири як майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації.

Реєстраційна служба міста та району відмовилась прийняти від неї документи на державну реєстрацію власності частини квартири отриманої в спадщині, по тій причині, що в рішенні суду не визначено право власності на відповідну частку у спадковому майні.

В Ковельській державній нотаріальній конторі, на підставі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагають оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири, а саме оригінал договору обміну квартир, укладеного 20.01.1995 року, посвідченого Ковельською ДНК.

Оригінал такого договору надати в держнотконтору вона не може , оскільки такого документа не має і в неї його не було, так як вона не являється стороною договору, а ОСОБА_2 відмовилась надати їй такий документ, а також відмовилась надати їй цей документ до спадкової справи Ковельської держнотконтори.

Відтак, для реалізації права на спадкування частки квартири, рішення Ковельського міськрайонного суду лід 27.04.2016 року не позбавляє її права звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів про визнання права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2.

Просить визнати за нею право власності на 1/4 частку в квартирі № 76 в буд, 93 по вулиці Володимирській в місті Ковелі Волинської області, на спадкування якої вона має право після смерті сина ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року в місті Ковелі Волинської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи у її відсутності за станом здоров'я. Згідно цієї ж заяви, позивач позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, так як вважає , що позивачка має ім'я "Ганна", а не "Галина", і тому не є належним позивачем, просила у позові відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав повністю. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що позивач є неналежним, оскільки ким являється позивач ОСОБА_7 (Ганна) Федорівна - матір'ю спадкодавця, яка неналежним чином змінила своє ім'я, сестрою-близнюком його матері, іншою особою - наразі незрозуміло, і це викликає сумнів щодо належності позивача в даному позові. Зокрема, зі слів спадкодавця, відповідачу відомо, що її покійний чоловік називав свою матір на імя "Ганна" а не "Галина", на що є документальні підтвердження , а відтак позов є надуманим і безпредметним. Просив відмовити в задоволенні позову з наведених підстав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенн повністю..

Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1, 3 ст. 61 ЦК України).

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року встановлено, що25 вересня 1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель, про що в книзі реєстрації актів громадського стану зроблено актовий запис за № 390. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище "Сокол".

27.06.2013 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27.06.2013 року відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01.07.2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Ковельської міської ради, ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності встановлено, що з моменту набуття права власності на спірну квартиру та по день смерті ОСОБА_5 між подружжям не було домовленості щодо розміру часток кожного з них у праві власності на вищевказану квартиру, договором обміну також не було визначено часток подружжя у квартирі, що ними була придбана (обмінена), реєстрація права власності в органах БТІ була здійсненна за ОСОБА_5 та ОСОБА_8 також без визначення часток, тому не доведено підстав, передбачених законодавством про шлюб і сім'ю, для відступлення від часток рівності подружжя в нажитому майні і в позові відмовлено.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року визначено, що частка в квартирі АДРЕСА_5, на спадкування якої має право ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/4.

Цим же рішенням визначено , що частка в квартирі АДРЕСА_5, на спадкування якої має право ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/4, а також визначено, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5, на момент відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/2.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК України).

Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зважаючи на вказані норми, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на ? частку спірної квартири.

Померлий ОСОБА_5 був сином позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Рай-ЗАГС Ковельського району від 26.01.1952 року.

При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача та його представника щодо неналежності позивача через ім'я останньої, оскільки її особа встановлена в ході судового розгляду справи саме, як ОСОБА_4.

Таке переконання суду підтверджується зазначеними вище документами та паспортом громадянина України ОСОБА_4, який оглянутий судом

Будь-які інші документи, надані стороною відповідача та в яких ім'я позивача значиться "Ганна", правового значення в даній справі не мають, оскільки не спростовують родинні відносини між померлим ОСОБА_5 та позивачем, а тому покликання відповідача та її представника на дану обставину є надуманими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

За вказаних обставин суд визнає, що єдиними спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 була позивач, як мати померлого, та відповідач, як дружина померлого.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року встановлено, що частка в квартирі АДРЕСА_5, на спадкування, якої має право позивач та відповідач після смерті ОСОБА_5 складає ? (1/2:2) за кожним з них.

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням Ковельського міськрайонног суду від 27.04.2016 року між тими самими особами встановлено, що частка ОСОБА_4 на спадкування, якої має вона право після смерті ОСОБА_5 складає ?. Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_4 є належним позивачем, і тому ці обставини не потребують відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України доказуванню.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що в позивача ОСОБА_4 в Ковельській державній нотаріальній конторі, на підставі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагають надати оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири, а саме оригінал договору обміну квартир, укладеного 20.01.1995 року, посвідченого Ковельською ДНК, який вона не може надати, оскільки такого документа вона не має , так як не являється стороною такого договору, а ОСОБА_2 відмовилась надати їй такий документ .

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що в Ковельській державній нотаріальній конторі зареєстрована заява ОСОБА_2 щодо утримання від вчинення нотаріальних дій, що стосується оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5, до вирішення питання у суді.

Отже, незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, і яким визначено частки сторін у спадковому майні, ОСОБА_2 не визнає право позивачки, що стверджується її поведінкою в судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спадковому майні слід задовольнити повністю та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_5, в порядку спадкування за законом, після смерті сина ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1226, 1261, 1267 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спадковому майні задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_5, в порядку спадкування за законом, після смерті сина ОСОБА_5, який помер 27 червня 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст складено 19 листопада 2016 року.

Головуючий:ОСОБА_9