АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.,

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що між банком та відповідачкою ОСОБА_3 06.03.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 0, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 42130 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 березня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90% річних.

Додатковою угодою №2 від 19 травня 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.03.2008 року сторони домовились перенести щомісячний строк сплати процентів і встановити строк погашення процентів з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №3 від 25 серпня 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.03.2008 року сторони домовились: змінити кінцевий термін повернення кредиту, зокрема, не пізніше 05 березня 2020 року.

№22ц-275/16 Головуючий у І інстанції Волошин С.О.

Категорія 19/27 Суддя-доповідач ОСОБА_4

Додатковою угодою №4 від 29 квітня 2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.03.2008 року сторони домовились: для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні №0 так і №1; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Зобовязання за кредитним договором №0 від 06.03.2008 року забезпечено договором поруки №186021 від 06.03.2008 року, укладеним з поручителем ОСОБА_1

Додатковою угодою №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186021 від 06.03.2008 року, поручитель ОСОБА_1 надав згоду забезпечувати змінене зобовязання.

Позивач також зазначав, що між банком та відповідачкою ОСОБА_3 07.03.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту за №0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 47870 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90% річних, з кінцевим терміном повернення 06.03.2018 року.

Додатковою угодою №2 від 25 серпня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 року, сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту, так позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06 березня 2020 року.

Додатковою угодою №4 від 29 квітня 2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 року сторони домовились: для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні №0 так і №1; перенести щомісячний строк сплати процентів, так погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Зобовязання за кредитним договором №0 від 07.03.2008 року забезпечено договором поруки №186036 від 07.03.2008 року, укладений з поручителем ОСОБА_1

Додатковою угодою №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186036 від 07.03.2008 року, поручитель ОСОБА_1 надав згоду забезпечувати змінене зобовязання.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов»язання за кредитними договорами, внаслідок чого станом на 10 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі:

-за кредитним договором №0 від 06 березня 2008 року 1005410,87грн., з яких: 39493,78 доларів США, що за курсом НБУ становить 925551,31 грн. заборгованість за кредитом та відсотки; 79859,56 грн. заборгованість по пені.

-за кредитним договором №0 від 07 березня 2008 року 1004747,36грн., з яких: 40148,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 940900,30 грн. заборгованість за кредитом та відсотки; 63847,06 грн. заборгованість по пені.

Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитними договорами.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №0 від 06 березня 2008 року та по кредитному договору №0 від 07 березня 2008 року в розмірі 2010158,23 грн.

Вирішено питання судових витрат.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилався на те, що він не був обізнаний про отримання ОСОБА_3 кредитів, договори поруки не підписував, ні від банку, ні від суду ніяких повідомлень не отримував, оскільки тривалий час не проживає по місцю проживання. Крім цього, вважає, що порука припинила свою дію.

Щодо основного боржника, то вважає, що банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду, оскільки перше порушення умов договорів настало в 2010 році. Крім цього, банк не вправі вимагати дострокового погашення кредиту, оскільки не дотримався умов передбачених розділом 6 кредитних договорів.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредитуза № 0, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 42130 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 березня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90% річних.

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору.

Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 19 січня 2009 року сторони домовились про викладення Додатку №1 до Договору в новій редакції.

Додатковою угодою №2 від 19 травня 2009 року до Договору сторони домовились про викладення п.1.3.4 та Додатку №1 в новій редакції, зокрема, встановлення строку погашення процентів з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №3 від 25 серпня 2009 року до Договору сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту, зокрема, не пізніше 05 березня 2020 року та змінити графік погашення кредиту, зокрема викласти Додаток №1 до Договору в новій редакції.

Додатковою угодою №4 від 29 квітня 2011 року до Договору сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту, зокрема, був викладений в новій редакції Додаток №1 до Договору та зобов»язано позичальника протягом шести місяців докласти всіх необхідних зусиль, укласти або забезпечити укладення відповідних договорів про внесення змін до усіх договорів забезпечення. Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Зобовязання за кредитним договором №0 від 06 березня 2008 року забезпечено договором поруки №186021 від 06 березня 2008 року, укладеним з поручителем ОСОБА_1

Відповідно до п.2.1 Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Додатковою угодою №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки, поручитель ОСОБА_1 надав згоду на зміну кінцевого терміну погашення кредиту, а саме до 05 березня 2020 року.

Крім цього, договір поруки був доповнений пунктом 1.6 про те, що сторони ознайомлені стосовно можливості зміни розміру зобов»язань, строку і порядку його виконання.

Судом також встановлено, що між банком та відповідачкою ОСОБА_3 07.03.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту за №0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 47870 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90% річних, з кінцевим терміном повернення 06.03.2018 року.

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору.

Додатковою угодою №1 від 15 січня 2009 року до кредитного договору сторони домовились про викладення Додатку №1 до Договору в новій редакції.

Додатковою угодою №2 від 25 серпня 2009 року до Договору сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту, так позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06 березня 2020 року. Також був викладений Додаток №1 до Договору в новій редакції.

Додатковою угодою №4 від 29 квітня 2011 року до Договору сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту, зокрема, був викладений в новій редакції Додаток№1 до Договору та зобов»язано позичальника протягом шести місяців докласти всіх необхідних зусиль, укласти або забезпечити укладення відповідних договорів про внесення змін до усіх договорів забезпечення. Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Зобовязання за кредитним договором №0 від 07.03.2008 року забезпечено договором поруки №186036 від 07 березня 2008 року, укладеним з поручителем ОСОБА_1

Відповідно до п.2.1 Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Додатковою угодою №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки, поручитель ОСОБА_1 надав згоду на зміну кінцевого терміну погашення кредиту, а саме до 06 березня 2020 року.

Крім цього, договір поруки був доповнений пунктом 1.6 про те, що сторони ознайомлені стосовно можливості зміни розміру зобов»язань, строку і порядку його виконання.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов»язання за кредитними договорами, внаслідок чого станом на 10 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі:

-за кредитним договором №0 від 06 березня 2008 року 1005410,87грн., з яких: 39493,78 доларів США, що за курсом НБУ становить 925551,31 грн. заборгованість за кредитом та відсотки; 79859,56 грн. заборгованість по пені.

-за кредитним договором №0 від 07 березня 2008 року 1004747,36грн., з яких: 40148,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 940900,30 грн. заборгованість за кредитом та відсотки; 63847,06 грн. заборгованість по пені.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_3 належним чином свої зобов»язання за кредитними договорами не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з неї та поручителя у солідарному порядку.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України ).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України ).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі №6-701цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, що між Банком та боржником ОСОБА_3 29 квітня 2011 року були укладені додаткові угоди №4 до двох оспорюваних кредитних договорів, відповідно до яких сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту, зокрема, був викладений в новій редакції Додаток№1 до Договору.

Аналізуючи нові графіки погашення кредитів, колегія суддів дійшла висновку, що вони суттєво відрізняються від графіку погашення кредитів, затверджених додатковими угодами №3 до кредитних договорів. Зокрема, в нових графіках погашення кредитів розмір щомісячних платежів (як за тілом кредиту, так і за відсотками) значно збільшився за рахунок всієї суми заборгованості до укладення додаткових угод, фактично відбулася реструктуризація боргу.

Крім цього, відповідно до пункту 3 додаткових угод №4 до кредитних договорів сторони домовились про збільшення процентної ставки до її подвійного розміру в разі користування кредитними коштами понад встановлений термін.

Відповідно до п.2.2 додаткових угод №4 від 29 квітня 2011 року до кредитних договорів позичальник зобов»язується не пізніше ніж через 6 місяців з дати укладення додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за Договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та,або будуть укладені у забезпечення виконання зобов»язань Позичальника за Договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за Договором, на зміну зобов»язання, обумовлену підписанням цієї Додаткової угоди.

Встановлено, що з поручителем ОСОБА_1 не було погодження укладання додаткових угод №4 до кредитних договорів, і після їх укладення позичальник ОСОБА_3 в порушення п.2.2 додаткових угод №4 не виконала вимоги банку про укладення нових договорів поруки.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що розстрочення суми заборгованості за кредитними договорами призвело до збільшення розміру відсотків та щомісячного розміру заборгованості за тілом кредиту, свідчить про збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя та відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори поруки не були підписані ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки предметом спору у даній справі є заборгованість за кредитними договорами. Вимоги про визнання договорів поруки недійсними поручитель ОСОБА_1 не заявляв, а тому ці договори є дійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав право достроково стягувати всю заборгованість за кредитними договорами спростовується п.3.1.3 та розділом 6 кредитних договорів, відповідно до яких банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати відсотків в разі порушення умов кредитних договорів. В розділі 6 передбачений порядок дострокового повернення кредиту, зокрема, передбачено направлення вимоги про повернення кредиту.

В матеріалах справи містяться листи-вимоги від 20 жовтня 2014 року до позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 про повернення простроченої заборгованості за кредитними договорами, а в разі не усунення порушень в 32-денний день з дня отримання вимоги, банк буде вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі (т.1 а.с.64-71). Також в матеріалах справи міститься реєстр заказних пакетів, квитанція банку про оплату поштових повідомлень та поштові повідомлення про вручення цих листів відповідачу ОСОБА_3 (т.1 а.с.72-75).

Отже, банк дотримався порядку, передбаченому в розділі 6 кредитних договорів для дострокового стягнення всієї суми заборгованості.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості з боржника, то вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 29 квітня 2011 року між Банком та позичальником були укладені додаткові угоди №4 до Основних кредитних договорів, відповідно до яких кредити були реструктуризовані. Тобто, позичальником ОСОБА_3 станом на 29 квітня 2011 року визнавалась заборгованість за оспорюваними кредитними договорами, фактично були підписані нові договори та нові графіки погашення кредитів.

З розрахунків заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 після підписання угод про реструктуризацію здійснювалися проплати в 2011 році, в 2012 році, в 2013 році та в 2014 році, проте не в повному обсязі. Дані проплати визнавала в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_3, про що свідчать письмові заперечення на позов та копії квитанцій про оплату (т.1 а.с.127, 129-131).

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 до банку від 17 січня 2015 року, в якій вона просить банк розстрочити їй суму заборгованості за двома кредитами та відсотків на строк до 2025 року. Дана заява свідчить про визнання суми заборгованості за кредитними договорами (т.1 а.с.135).

З позовом до суду банк звернувся 04 грудня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, строк позовної давності відповідачкою ОСОБА_3 в період з 29 квітня 2011 року по 04 грудня 2014 року неодноразово переривався, а тому не є пропущеним.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 є вірним та підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 4019,41 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4019,41 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: