Справа № 308/477/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника сектору юридичного забезпечення Головного Управління національної поліції Закарпатської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Начальника сектору юридичного забезпечення Головного Управління національної поліції Закарпатської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ УМВС України в Закарпатській області, на пенсію звільнив у вересні 1996 року, яка призначена за вислугу років, що складають 43 роки. В 1997 році ОСОБА_3 міськрайонна медика соціальна експертиза (МСЕК) визнала ОСОБА_1 інвалідом ІІІ групи із втратою 40% працездатності від захворювання, отриманого при проходженні служби в органах внутрішніх справ України. 17.07.2003 року ОСОБА_3 міськрайонна МСЕК визнала позивача інвалідом ІІ групи із втратою 80% професійної працездатності, отриману від захворювання при проходженні служби в органах внутрішніх справ України. 06.03.2012 року ОСОБА_3 міськрайонна МСЕК ОСОБА_3 обстеження №2570 визнала ОСОБА_1 інвалідом І групи із 100% втратою працездатності від захворювання, яке настало під час проходження служби в органах внутрішніх справ, інвалідність встановлена безтермінова, черговим переглядам не підлягає. Відповідачка ОСОБА_2, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи довіреність МВС України, від імені УВС України, 22.07.2013 року звернулася до Закарпатського обласного адміністративного суду з адміністративним позовом, де від імені МВС України просить суд визнати протиправним рішення Обласного центру медико соціальної експертизи управління охорони здоровя Закарпатської державної адміністрації скасувати ОСОБА_1 І групу інвалідності із втратою 100% працездатності від захворювання, котре настало в період проходження ним служби в органах внутрішніх справ. Однак, Обласний МСЕК такого рішення не приймав і позивач не звертався до даного органу про встановлення йому інвалідності. Постановою суду було відмовлено в задоволенні даного позову. Після цього, ОСОБА_2, використовуючи Довіреність УМВС України звертається до Обласного МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської державної адміністрації з листом, в якому просить переглянути встановлену ОСОБА_1 І «Б» групу інвалідності і втрату 100% працездатності від захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ. 11.09.2013 року Обласним МСЕК переглянуто заяву відповідачки та залишає ОСОБА_1 І групу інвалідності, зазначаючи при цьому, що Довідка про І «Б» групу інвалідгості, яка видана ОСОБА_3 міськрайонною МСЕК 06.03.2012 року вважається дійсною. 18.12.2013 року відповідачка ОСОБА_2 знову звертається до Закарпатського окружного адміністративного суду вже з позовом про скасування, встановленої ОСОБА_1 І групи інвалідності та 80% втрати працездатності від захворювання, яке настало під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Постановою адміністративного суду було відмовлено в задоволенні даного позову. Після цього, відповідачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом, в якому просила визнати незаконним акт №2237 огляду Обласного МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації від 11.09.2012 року, зобовязати скасувати ОСОБА_1 І «Б» групу інвалідності з втратою 80% працездатності, отриманої в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Однак, в задоволенні даного позову рішенням суду було відмовлено. Відповідачка ОСОБА_2 у всіх вказаних вище позовах розкривала всіх хвороби ОСОБА_1 без його на те згоди, чим заподіяла йому значну моральну шкоду. У звязку з чим, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким визнати винною ОСОБА_2 Начальника юридичного сектору Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області за безпідставне неодноразове звернення до суду про скасування ОСОБА_1 І «Б» групи інвалідності і втрату 80% професійної працездатності отриманої від захворювання, яке настало в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а також за порушення прав таємниці, що знайшло своє відображення в розголошенні інформації про його хвороби без його згоди, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1грн., кошти перерахувати фонду правопорядку ГУНП в Закарпатській області, не рекомендувати МВС України переатестувати ОСОБА_2 з працівника міліції на працівника національної поліції.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та посилаючись на вищенаведені обставини справи, просив суд винести рішення, яким стягнути із начальника сектору юридичного забезпечення УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1грн., кошти за моральну шкоду перерахувати фонду правопорядку ГУНП в Закарпатській області, не рекомендувати МВС України переатестувати ОСОБА_2 з працівника міліції на працівника національної поліції.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, про що надала суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні даного позову.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ч.1 ст.286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоровя, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

У відповідності до ч.3 ст.286 ЦК України фізична особа зобовязана утримуватися від поширення інформації, зазначеної в ч.1 ст.286 ЦК України, яка стала їй відома у звязку з виконанням службових обовязків або з інших джерел.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ УМВС України в Закарпатській області, на пенсію звільнив у вересні 1996 року, яка призначена за вислугу років, що складають 43 роки.

В 1997 році ОСОБА_3 міськрайонна медика соціальна експертиза (МСЕК) визнала ОСОБА_1 інвалідом ІІІ групи із втратою 40% працездатності від захворювання, отриманого при проходженні служби в органах внутрішніх справ України.

17.07.2003 року ОСОБА_3 міськрайонна МСЕК визнала позивача інвалідом ІІ групи із втратою 80% професійної працездатності, отриману від захворювання при проходженні служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується наявним в матеріалах справи ОСОБА_3 обстеження №887/3 від 17.07.2003 року та Довідкою МСЕК №66-КА від 17.07.2003 року.

06.03.2012 року ОСОБА_3 міськрайонна МСЕК ОСОБА_3 обстеження №2570 визнала ОСОБА_1 інвалідом І групи із 100% втратою працездатності від захворювання, яке настало під час проходження служби в органах внутрішніх справ, інвалідність встановлена безтермінова, черговим переглядам не підлягає, що підтверджується Довідкою ОСОБА_3 міськрайонного МСЕК №533253 від 06.02.2012 року та ОСОБА_3 обстеження ОСОБА_3 міськрайонного МСЕК №2570 від 06.03.2012 року.

Судом встановлено, що 22.07.2013 року представник МВС України ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського обласного адміністративного суду з адміністративним позовом до Обласного центру МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_1, в якому просить суд визнати протиправним рішення Обласного центру медико соціальної експертизи управління охорони здоровя Закарпатської державної адміністрації щодо внесення 06.03.2012 року даних до виписки з ОСОБА_3 МСЕК від 06.03.2012 року Серії 10 ААА №533253 та довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 06.03.2012 року Серії 2-18 АБ №001170 про встановлення причинного звязку інвалідності ОСОБА_1, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією даного адміністративного позову.

Постановою суду було відмовлено в задоволенні даного позову.

Після цього, ОСОБА_2 звернулася до Обласного МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської державної адміністрації з листом, в якому просила переглянути встановлену ОСОБА_1 І «Б» групу інвалідності і втрату 100% працездатності від захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Однак, листом від 13.09.2013 року №262-01-40 Обласного центру МСЕК представника МВС України ОСОБА_2 повідомлено, що 11.09.2013 року Обласним МСЕК переглянуто заяву відповідачки та залишає ОСОБА_1 І групу інвалідності, зазначаючи при цьому, що Довідка про І «Б» групу інвалідності, яка видана ОСОБА_3 міськрайонною МСЕК 06.03.2012 року вважається дійсною, що підтверджується наявною в матеріалах копією даного листа.

18.12.2013 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом Обласного центру МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_1, в якому просила визнати незаконним рішення відповідача щодо внесення змін до виписки із ОСОБА_3 міськрайонної МСЕК від 06.03.2012 року Серії 10 ААА №533253, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого адміністративного позову.

Постановою адміністративного суду було відмовлено в задоволенні даного позову.

В подальшому, 04.03.2014 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського обласного окружного суду з адміністративним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом Обласного центру МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_1, в якому просила суд визнати незаконним акт №2237 огляду Обласного центру ьМСЕК від 11.09.2013 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією даного позову.

Після цього, відповідачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом Обласного центру МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_1, в якому просила визнати незаконним акт №2237 огляду Обласного МСЕК Управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації від 11.09.2012 року, зобовязати скасувати ОСОБА_1 І «Б» групу інвалідності з втратою 80% працездатності, отриманої в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Однак, в задоволенні даного позову рішенням суду також було відмовлено.

У відповідності до ст.40 Основ законодавства України про охорону здоровя медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Однак, з наявних в матеріалах справи копій адміністративних позовів від 22.07.2013 року, від 18.12.2013 року, від 04.03.2014 року та від 08.09.2014 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_2, будучи начальник сектору юридичного забезпечення УМВС України в Закарпатській області (начальник відділу юридичного забезпечення ГУНП в Закарпатській області), службовою особою, маючи доступ до персональних даних ОСОБА_1, а саме інформацію про стан здоровя позивача, без отримання від нього відповідної згоди, розголосила відомості про його захворювання, результати медичного огляду, встановлення медичного діагнозу.

У відповідності до ч.2 ст.11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно із ст.7 ЗУ «Про захист персональних даних» до обробки персональних даних про здоровя предявляються особливі вимоги. Персональні дані такого характеру можуть бути предметом збору та обробки тільки, якщо це необхідно з метою охорони здоровя, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення піклування чи лікування або надання медичних послуг за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров'я, на якого покладено обов'язки щодо забезпечення захисту персональних даних та на якого поширюється законодавство про лікарську таємницю.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях через обізнаність, у звязку з розглядом даних позовів в Закарпатському окружному адміністративному суді та ОСОБА_3 міськрайонному суді, про його стан здоровя, чіткого діагнозу, розголошення якого він не бажав та дозволу не надавав.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в розмірі 1грн.

Однак, суд приходить до переконання, що вимога позивача про не рекомендувати МВС України переатестувати ОСОБА_2 з працівника міліції на працівника національної поліції є необґрунтованою та не відноситься до компетенції суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну шкоду в розмірі 1грн., а також на користь держави судовий збір.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 137, 212, 215, 217 ЦПК України, ст.ст. 286, 1167 ЦК України, ст.32 Конституції України, ст.7 ЗУ «Про захист персональних даних», ч.2 ст.11 ЗУ «Про інформацію», ст.40 Основ законодавства України про охорону здоровя, суд,

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Начальника сектору юридичного забезпечення Головного Управління національної поліції Закарпатської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер суду невідомий), місце роботи м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13 заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1/одна/грн., які перерахувати фонду правопорядку ГУНП в Закарпатській області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер суду невідомий), місце роботи м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13 судовий збір в розмірі 1378/тисяча триста сімдесят вісім/грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_4