ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4141/16-ц
провадження № 4-с/753/100/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

скаржника ОСОБА_1;

представника скаржника ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_1) звернулась до суду зі скаргою на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. (далі по тексту - державний виконавець, ВДВС Дніпровського РУЮ).

Неправомірність вказаних дій, рішення та бездіяльності державного виконавця скаржник обґрунтовує тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4, боржник) на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, починаючи з 10 червня 2013 року і до виповнення дитиною повноліття, на виконання якого видано виконавчий лист, та який у свою чергу, скаржником було пред'явлено до виконання.

22 лютого 2016 року скаржник отримала поштою проведений державним виконавцем Гевел О.О. у межах виконавчого провадження розрахунок заборгованість боржника по аліментах з 10.06.2013 року по 01.02.2016 року, за яким заборгованість у боржника за аліментними зобов'язаннями перед ОСОБА_1 відсутня.

Посилаючись на невідповідність наведених у розрахунку заборгованості по аліментах даних вимогам чинного законодавства, скаржник просить суд визнати неправомірним рішення державного виконавця, яке оформлене довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 10.02.2016 року за №2151, та зобов'язати її вчинити дії щодо проведення відповідного перерахунку заборгованості по аліментним зобов'язанням.

Окрім того, скаржник просить суд визнати бездіяльність державного виконавця, пов'язану в неподанні заяви до суду про розкриття інформації, що містить банківську таємницю про наявність руху коштів на рахунках боржника, зволіканні у зверненні до суду про заборону йому у виїзді за кордон та поданні запиту до Держаної прикордонної служби України, а також зобов'язати її вчинити відповідні дії.

У відбувшихся судових засіданнях скаржник та її представники вимоги скарги підтримали, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також просили суд розподілити судові витрати в частині понесених витрат на правову допомогу. Боржник, у свою чергу, у судові засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд скарги належним чином, будь яких клопотань від нього не надходило. Державний виконавець надіслала на адресу суду заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні скарги та розгляд даної скарги здійснювати за її відсутністю.

Заслухавши пояснення скаржника, її представників, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як встановлено судом, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 червня 2013 року і до виповнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 27 травня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №753/9245/13, який знаходиться на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

15 грудня 2015 року за №43768 державним виконавцем Гевел О.О. складена довідка-розрахунок заборгованості за аліментними зобов'язаннями боржника ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за вищенаведеним виконавчим листом, відповідно якої за період з 10.06.2013 року станом на 01.11.2015 року заборгованість становить у розмірі 25 826,74 грн.

У подальшому 10 лютого 2016 року державним виконавцем Гевел О.О. складена довідка-розрахунок за №2151заборгованості по аліментах ОСОБА_4 за період з 10.06.2013 року по 01.02.2016 р., згідно якої станом на 01.02.2016 року заборгованість відсутня.

За змістом чч. 3 та 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Скаржник посилається на те, що вона не погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам у довідці від 10.02.2016 року за №2151, при цьому вказує на невідповідність викладених у ньому даних методології проведення розрахунку відповідної заборгованості.

За нормою ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 15.12.2015 року державним виконавцем було складено довідку-розрахунку №43768 заборгованості по аліментам у якій було враховано щомісячні доходи боржника ОСОБА_4 та суми сплачених з них обов'язкових платежів, відповідно виписки по рахунку ПАТ «ПроКредит Банк» ОСОБА_4 за період з 01.06.2013 року по 01.02.2015 року та з якої вбачається, що за 2013 рік загальна сума доходу з якого підлягали сплаті аліменти була у розмірі 111 383,72 грн. З цієї суми сплачені обов'язкові платежі у розмірі 6 855,62 грн.

Відтак з 10.06.2013 року по 31.12.2013 року заборгованість по аліментам склала в сумі 26 132,04 грн., оскільки за вказаний період аліменти не сплачувались. При цьому у розрахунок за червень 2013 року із місячної суми доходів 42 253,01 грн. в розрахунок взята сума за 21 день у розмірі 29 577,11 грн., з якої 1/4 частка аліментів становить 7 394,28 грн.

За період з 01.01.2014 року по жовтень 2014 року включно загальна сума доходу ОСОБА_4 становила 67 856,94 грн. Сума обов'язкових платежів 6 878,35 грн., аліменти були перераховані на загальну суму 9 774,27 грн. У зв'язку з цим заборгованість становить 5 470,38 грн.

Вищезазначений розмір доходу 67 856,94 грн. за 2014 рік також задекларований ОСОБА_4 у податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця.

Як вбачається із матеріалів справи, з листопада 2014 року боржник доходів не мав, тому відповідно до вимог ст. 195 Сімейного кодексу України та п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень заборгованість слід нараховувати виходячи із середньомісячної заробітної плати по м. Києву, яка встановлена у наступних розмірах: у листопаді 2014 р - 5494 грн., у грудні 2014 р. - 6414 грн., у січні 2015 року - 5385 грн., у лютому 2015 р. - 6099 грн., у березні 2015 р. - 6316 грн., у квітні 2015 р. - 6656 грн., у травні 2015 р. - 6331 грн., у червні 2015 р. - 6779 грн., у липні 2015 р. - 6900 грн., у серпні 2015 р. - 6609 грн., у вересні 2015 р. - 6770 грн., у жовтні 2015 р. - 7063 грн. Отже, підлягала сплаті загальна сума аліментів за цей період у розмірі 19204 грн. При цьому ОСОБА_4 за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року включно сплачено аліментів на загальну суму 24 979,68 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10026/045 від 01.12.2015 року, що були зараховані на картковий рахунок скаржника.

Відтак, станом на 01.11.2015 року розмір заборгованості ОСОБА_4 по аліментам на утримання дитини за виконавчим листом №753/9245/13 виданим Дарницьким районним судом м. Києва 27.05.2014 року становить 25 826,74 грн., а тому розрахунок проведений державним виконавцем у довідці-розрахунку від 15.12.2015 року є правомірним.

Відповідно п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 02.04.2012 року № 512/2, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Водночас, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 10.06.2013 року по 01.02.2016 року за № 2151, за якою станом на 01.02.2016 року встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_4, державний виконавець при складанні даної довідки, починаючи з травня 2014 року по грудень 2015 року включно, аліменти нараховував у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме по 385,80 грн. щомісячно, хоча, відповідно до встановлених обставин, з травня 2014 року по жовтень 2014 року ОСОБА_4 мав щомісячні доходи у вищевказаних розмірах, що перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (1286 грн.), з якого обчислювались аліменти, також державному виконавцю не надавались відомості про отримання боржником заробітної плати та доходів починаючи з 01.11.2014 року про що також зазначено у спірній довідці-розрахунку заборгованості та підтверджується його податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Враховуючи наведене вище та з урахуванням встановлених обставин, рішення державного виконавця Гевел О.О., яке оформлене довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 10.02.2016 року за №2151, є неправомірним, а відтак вимоги щодо її зобов'язання щодо проведення перерахунку заборгованості по аліментним зобов'язанням ОСОБА_4 за виконавчим листом №753/9245/13 від 27.05.2014 року у відповідності до вимог діючого законодавства підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених у скарзі вимог про визнання бездіяльності державного виконавця пов'язаної в неподанні заяви до суду про розкриття інформації, що містить банківську таємницю про наявність руху коштів на рахунках боржника та зволіканні у зверненні до суду з поданням про заборону йому у виїзді за кордон, поданні запиту до Держаної прикордонної служби України, а також зобов'язати її вчинити відповідні дії, суд відмовляє в їх задоволенні з наступних підстав.

Судом встановлено, що протягом лютого 2016 року скаржник неодноразово зверталася до державного виконавця з заявами щодо виконання наданих їй Законом України «Про виконавче провадження» повноважень стосовно звернення до суду з заявами щодо розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю про наявність руху коштів на рахунках боржника, а також з поданням про заборону йому у виїзді за кордон.

Однак, під час проведення виконавчих дій державним виконавцем 10 лютого 2016 року прийнято рішення, яке оформлене довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах за №2151, та за яким заборгованість за аліментними зобов'язаннями у боржника станом на 01 лютого 2016 року відсутня, а відтак її бездіяльність пов'язана в неподанні до суду відповідних заяв у розрізі відсутності заборгованості боржника є правомірною.

Визнання судом цього рішення державного виконавця (довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 10.02.2016 року за №2151) у подальшому неправомірним не породжує її неправомірних дій станом на лютий 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо відшкодування скражником витрат за надану правову допомогу, судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 47, 48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 роз'яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за квитанцією №620992 скаржником 28 квітня 2016 року сплачено 3 000 адвокату Пащенко В. за надану правову допомогу, водночас вона не містить даних щодо валюти платежу, а тому не можливо встановити чи відповідає зазначена сума граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Також до матеріалів справи доданий Акт виконаних робіт по скарзі ОСОБА_1, який складений адвокатом Пащенко В.М. лише 12 жовтня 2016 року, тоді як квитанція про оплату наданих за цим актом послуг датована 28 квітня 2016 року, тобто майже як за півроку до складеного акту, відтак у суду відсутні підстави вважати дану квитанцію документальним підтвердженням витрат за надану правову допомогу у відповідності до зазначеного акту, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 195 Сімейного кодексу України, ст. 74, Закону України «Про виконавче провадження», стст. 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О., яке оформлене довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 10.02.2016 року за №2151.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. вчинити дії щодо проведення перерахунку заборгованості по аліментним зобов'язанням ОСОБА_4 за виконавчим листом №753/9245/13 від 27.05.2014 року у відповідності до вимог діючого законодавства.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.