Справа № 136/1272/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" серпня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді Мочульської Л.Т

при секретарі Белінській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 МИКОЛАЙОВИЧА ДО КОЗИНЕЦЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ ради Липовецького району про визнання права власності в порядку спадкування за ЗАПОВІТОМ на ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 05.02.2010 року помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті залишилось майно, яке складається із земельної ділянки. Заповітом від 02.04.2008 року він заповідав позивачеві державний акт на право приватної власності на землю. Спадщину він прийняв шляхом продовження йому визначеного законом строку для прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, так як згідно ст. 1236 ЦК України при складанні заповіту потрібно зазначити майно, яке належить спадкодавцеві, а не документ.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявились. Надали суду заяву, в якій позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та розглянути справу без їх участі.

Відповідач представник Козинецької сільської ради Липовецького району в судове засідання також не зявився. Надав заяву про розгляд справи без їх участі та про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, задовольняє клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутності.

Судом встановлено наступне:

02.04.2008 року ОСОБА_2 склав заповіт, який був посвідчений секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 44, згідно з яким спадкодавець заповідав належний йому державний акт на право приватної власності на землю своєму сину ОСОБА_1. (а.с.7).

05.02.2010 року ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 171 702, а.с.5).

В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 19.07.2016 року ( а.с.11), нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки в заповіті зазначено, що спадкодавець заповідає документ, що посвідчує право власності на майно, а не майно, яке йому належить на праві власності.

Позивач прийняв спадщину шляхом подачі 06.09.2012 року заяви про прийняття спадщини на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08.08.2012 року про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер 05.02.2010 року. Згідно з матеріалами спадкової справи, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині немає.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,3932 га, у межах згідно з планом, розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, вартістю 96 074,69 грн., яка належала спадкодавцю згідно Державного акта на право власності на землю серії ВН № 04643, на підставі рішення Козинецької сільської Ради народних депутатів від 08.11.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 326, та на право постійного користування землею, копія якого надана суду (а.с.7).

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 своїм заповітом від 02.04.2008 року заповів своєму сину ОСОБА_1 саме земельну ділянку, яка належала покійному на підставі Державного акта на право власності на землю серії ВН № 04643.

Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися наслідок його смерті.

Встановлені судом правовідносини регулюються ст.ст. 1223, 1234, 1268,1269, 1270, 1299 ЦК України.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства, позивач має право на успадкування за заповітом земельної ділянки, яка належала спадкодавцеві, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ст.ст. 1223, 1234, 1268,1269, 1270, 1299 ЦК України, керуючись ст.ст. 174, 209-215 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 44, після СМЕРТІ ОСОБА_2, який помер 05.02.2010 року, на земельну ділянку, площею 2,3932 га, у межах згідно з планом, розташованої на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, вартістю 96 074,69 грн., яка належала спадкодавцю згідно Державного акта на право власності на землю серії ВН № 04643, на підставі рішення Козинецької сільської Ради народних депутатів від 08.11.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 326, та на право постійного користування землею.

Цільове призначення (використання ) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі ст.1299 Цивільного кодексу України, право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом десяти днів. Після закінчення цього строку рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_3