Справа № 368/2048/15-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/5395/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 4 10.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», приватного підприємця ОСОБА_3, Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про переведення прав покупця по договорах, визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай, визнання неправомірними передачу майна, зобов'язання приватного підприємця звільнити будівлі і споруди, зобов'язання повернути будівлі і споруди , -

встановила:

У листопаді 2015 ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

Позивач та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_16 є співвласниками майнового фонду колишнього сільськогосподарського підприємства « Україна» із визначенням часток.

01 вересня 2010 року вказані відповідачі продали свої частки у праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3 і не виконали обов'язку письмово повідомити його як співвласника майнового фонду про намір продати частку, вказавши ціну та інші умови продажу, чим порушено його переважне право перед іншими на купівля вказаних часток.

Про факт продажу вказаних часток він дізнався лише у 2015 році, тому позивач просив суд перевести на нього права покупця за договорами купівлі продажу майнових паїв від 01 вересня 2010 року, укладеного між покупцем ОСОБА_3 і продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

28 жовтня 2010 року Ліщинською сільською радою відповідачу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на майновий пай, яке позивач просив визнати недійсним на підставі ст.215 ч.1 ЦК України як правочин, укладений з недодержанням вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України, так як право власності на майновий пай набуте на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з порушенням вимог ст.362 ЦК України. Також просив визнати недійсним з тої підстави , що в свідоцтво внесено недостовірні дані про право на майновий фонд майна КСП відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 25.01.2002 року, а не відповідно до договорів купівлі продажу.

25 березня 2008 року було складено і підписано акт приймання-передачі про те, що ТОВ «Комплекс Агромарс» передало, а ПП ОСОБА_3 прийняла частину фонду КСП «Україна», а саме : зерносклад площею 400 кв.м і склад запчастин вартістю 600 грн.

01 вересня 2010 року було складено аналогічний акт приймання - передачі про те, що ТОВ « Комплекс Агромарс» передало, а ПП ОСОБА_3 прийняла частину фонду КСП «Україна» , а саме : ? частину складу ПММ вартістю 750 грн., ? частину гаража вартістю 7500 грн., артезіанську свердловину вартістю 4600 грн., ? частини площадки для автомашин вартістю 13462, приміщення охорони вартістю 2500 грн., 57% складу запчастин вартістю 1873 грн., ? частини току зернового, паркан гаража.

Позивач просив суд визнати неправомірною передачу майна по вказаних актах і зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_3 звільнити будівлі і споруди , так як не було рішення співвласників вказаного майна про передачу майна приватному підприємцю. Також просив зобов'язати повернути вказане майно його співвласникам відповідно до ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з такого.

Встановлено, що 21 жовтня 2009 року позивач ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 22 березня 2008 року ОСОБА_17 отримав у спадкове майно у вигляді майнового паю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена СТОВ «Україна» ( а.с.20,193).

За договорами купівлі продажу майнових паїв від 01 вересня 2010 року, укладених між покупцем ОСОБА_3 і продавцями: ОСОБА_4 ( вартість продажу 909 грн.), ОСОБА_4 ( вартість продажу 1314 грн.), ОСОБА_5 ( вартість продажу 908 грн.), ОСОБА_6 ( вартість продажу 606 грн.), ОСОБА_7( вартість продажу 624 грн.), ОСОБА_8 ( вартість продажу 1434 грн.), ОСОБА_9 ( вартість продажу 2316 грн.), ОСОБА_10 ( вартість продажу 816 грн.), ОСОБА_16 ( вартість продажу 1562 грн.), ОСОБА_11 ( вартість продажу 598 грн.), ОСОБА_12 ( вартість продажу 878 грн.), ОСОБА_13 ( вартість продажу 407 грн.), ОСОБА_13 . ( вартість продажу 1212 грн.), ОСОБА_14 ( вартість продажу 859 грн.), ОСОБА_15 ( вартість продажу 1394 грн.). відповідач ОСОБА_3 купила у вказаних продавців належні їм майнові паї в пайовому фонді майна КСП «Україна», що підтверджується відповідними договорами.

Право власності продавців на майновий пай засвідчено відповідними свідоцтвами про право власності на майновий пай члена КСП, СТОВ (майновими сертифікатами).

Зі змісту ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вбачається, що майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткові власності і його пайовий фонд складається з балансової вартості як основних виробничих та обігових фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання, скоригований на день вибуття працівника з господарства. Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член колективного сільськогосподарського підприємства набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке в Статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування та розпорядження) - ст.ст. 5, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Матеріали справи не містять даних, чи припинили відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 на час відчуження майнових паїв своє членство у КСП «Україна», чи отримали вони в установленому порядку майновий пай в натурі та чи залишалися вони співвласниками пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» після припинення свого членства в цьому підприємстві.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п.п. а,г постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12. 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами при захист права приватної власності» при розгляді позову про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням права привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи і з'ясувати, чи спроможний позивач її сплатити. Доказом цього може бути внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми дійсної вартості частки. Невиконання позивачем цієї умови може

бути підставою для відмови у позові. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за

яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи

місцевості. Для її визначення при необхідності призначається

експертиза.

Аналогічні роз»яснення містяться у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав».

Отже, пред'являючи такий позов, позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яка відповідає дійсній вартості частки на час розгляду справи, невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у позові.

Матеріали справи не містять даних про те, яка дійсна вартість майнових паїв на час розгляду справи, а внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів у розмірі 17217 грн., не є дійсною вартістю частки у спільному майні на час розгляду справи, оскільки розрахована за цінами станом на 01 вересня 2010 року , тому не може, на переконання колегії суддів, бути доказом виконання позивачем умов, необхідних для переведення на нього прав покупця за договорами купівлі-продажу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог про порушення переважного право позивача перед іншими особами на купівлю часток продавців майнових паїв.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай, виданого 28 жовтня 2010 року Ліщинською сільською радою відповідачу ОСОБА_3 на підставі вищевказаних договір купівлі-продажу, є похідними від вимог про переведення на позивача прав покупця за договорами купівлі-продажу майнових паїв, в задоволенні цих позовних вимог слід також відмовити за недоведеністю.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною передачу майна відповідно до актів приймання-передачі від 28 березня 2008 року та 1 вересня 2010 року, за якими ТОВ «Комплекс Агромарс» передало, а ПП ОСОБА_3 прийняла частину фонду КСП «Україна», суд вважає, що судом першої інстанції вірно було відмолено у задоволенні цих позовних вимог. Позивачем не доведено обставин, на які він посилався для задоволенню позову , зокрема, що не було не було рішення співвласників вказаного майна про передачу майна приватному підприємцю. Крім того, до вирішення цих позовних вимог позивачем не залучено усіх співвласники вказаного майна, а даних про те, що позивач мав повноваження від усіх співвласників заявляти вимоги про повернення спірного майна всі його співвласникам, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, з огляду на зазначене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: