У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права на частку майна, що перебуває у спільній власності, зі стягненням грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила припинити її право власності на 1/16 частку у квартирі АДРЕСА_1, стягнути на її користь з відповідачів по 12 524,70 грн з кожного, а всього 37 574 грн компенсації вартості 1/16 частки вказаної квартири та визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності за кожним по 1/48 частці спірної квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником 1/16 частки квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками по ј частці цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 2002 року, а ОСОБА_4 належить 7/16 часток вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадщину. Оскільки її частка є незначною, виділ належної їй частки із вказаної квартири технічно неможливий, спільне користування квартирою з відповідача також неможливе, просила про задоволення позову.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 7 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року, позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/16 частку квартири АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності.

Стягнено з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 по 12 524,70 грн з кожного компенсації вартості 1/16 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності по 1/48 частці квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявники порушують питання про скасування рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 7 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши до спірних правовідносин статтю 364 ЦК України, виходив з того, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками. Такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію вартості частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. При цьому обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3А на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/16 частка квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності від 26 грудня 2002 року належить по ј частці цієї квартири, а ОСОБА_4 - 7/16 часток спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадщину.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2014 року ринкова вартість квартири становить 601 191 грн, вартість 1/16 частки якої - 37 574 грн, 1/16 ідеальної частки квартири становить 4,21 кв.м, що не дозволяє згідно будівельних норм виділити окрему ізольовану квартиру.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Встановивши розмір часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1, неможливість виділення частки позивача і доведеність факту неможливості її проживання у вказаній квартирі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова