22-ц/775/1295/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Щербіна А.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який в подальшому уточнила, в остаточній редакції позову просила встановити факт проживання її однією сімєю разом з ОСОБА_6 у період з січня 1988року по 28 серпня 2014року без реєстрації шлюбу, змінити черговість одержання права на спадщину, визнавши за нею право на спадкування у першу чергу разом із відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з січня 1988 року проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю в будинку №42 по вул. Виноградна у м. Маріуполі, який належав ОСОБА_7 Під час спільного проживання вели спільний побут, піклувалися один про одного як подружжя, мали спільний сімейний бюджет, разом утримували будинок, здійснювали його поліпшення та капітальний ремонт. Діти чоловіка, які є відповідачами по справі, ні матеріальної, ні іншої допомоги у цьому не надавали. Вона та ОСОБА_6 з 1988 року в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували, мали намір зареєструвати свій шлюб, але 28.08.2014 року ОСОБА_6 раптово помер. Всі витрати по похованню чоловіка здійснювала вона сама. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок №42 по вул. Виноградна у м. Маріуполі та предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку. У вказаному будинку вона продовжує проживати, утримує його та сплачує комунальні послуги. Заповіт ОСОБА_6 не складався. Вона відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом, так як проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.

Також зазначила, що її чоловік ОСОБА_6 останні роки хворів, у нього була катаракта та глаукома очей, в 2011 році він переніс дві операції, які були оплачені за їх спільні кошти. Крім того, ОСОБА_6 мав хворобу хребта, а тому потребував догляду та її допомоги, останні роки перебував у безпорадному стані.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з січня 1988 року по 28 серпня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні вимог щодо зміни черговості одержання права на спадщину і визнання її права на спадкування у першу чергу разом із відповідачами, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судового виклику та оголошенням, розміщеним у встановленому порядку на сайті Державної судової адміністрації для повідомлення осіб, що проживають на території неконтрольованій владою України. Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили апеляційну скаргу відхилити. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не подали. Тому, керуючись положеннями ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування та в цій частині ухвалити нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається зі справи ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування у першу чергу разом з відповідачами. В решті частини, тобто в частині задоволення позову про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, рішення суду ніким не оскаржується.

Тому, перевіряючи справу в межах апеляційного оскарження, у колегії суддів відсутні апеляційні підстави для перевірки законності та обгрунтованості рішення суду в частині задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадщину, визнання за позивачем права на спадкування у першу чергу разом із відповідачами, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту тривалого існування ОСОБА_6 завдяки матеріальному забезпеченню ОСОБА_2 та перебування його у безпорадному стані.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п.5.2 листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання права на спадкування за законом є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, застосування наведеної норми права (ч.2 ст.1259 ЦК України) з урахуванням вимог ст.ст.10,60 ЦПК України вимагає доведення факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 серпня 2014 року помер ОСОБА_6 Причина смерті атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертонічною хворобою (а.с.6,41).

Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку №42 по вул.Виноградна в м.Маріуполі, в якому ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав (а.с.11-13,14-15).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до приватного нотаріуса звернулися його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_2, яка тривалий час з січня 1988 року проживала зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу (а.с.9-10,58-59,68-85).

Дані обставини відповідачі не оспорювали.

Зі справи вбачається, що вимоги про зміну черговості спадкування та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги позивач обґрунтувала тим, що спадкодавець ОСОБА_6 через тяжку хворобу та похилий вік тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, які вона йому надавала.

Разом з тим на підтвердження цих доводів належних, допустимих та переконливих доказів суду не надала.

Відповідно до довідки УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя від 07.05.2015 року, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_2 останні 5 років регулярно отримували пенсію за віком, розмір якої періодично змінювався та постійно перевищував прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з грудня 2013 року розмір пенсії спадкодавця складав 1115,43грн., позивача - 1566,59грн. (а.с.134-136).

Згідно інформації станції швидкої медичної допомоги за період з 01.01.2012 року по 28.08.2014 року виїзд карети швидкої допомоги за місцем проживання ОСОБА_6 мав місце 4 рази у серпні 2014 року. При цьому лише під час останнього виклику 23.08.2014 року у ОСОБА_6 було зафіксовано важкий стан та його госпіталізовано (а.с.129-133).

З наданої позивачем копії медичної картки амбулаторного хворого, заведеної 19.01.2003 року, вбачається, що ОСОБА_6 у червні та в серпні 2014 року звертався за медичною допомогою, діагноз: ІБС, атеросклероз. За інші періоди записи щодо захворювань та лікування відсутні. Також у медичній картці відсутні записи про те, що ОСОБА_6 через тяжку хворобу або похилий вік перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду (а.с.114-117).

З договорів про надання платних медичних послуг, укладених між ОСОБА_6 та ТОВ «Лазер Плюс» від 20.04.2011 року та від 30.05.2011 року вбачається, що за даними договорами йому надавались платні медичні послуги - процедура екстракція катаракти з імплантацією інтраокулярної лінзи. Оплата послуг була проведена ОСОБА_6 відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.34-40).

Будь-яких інших медичних документів, які б свідчили про перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у медичних установах з приводу тяжкого захворювання, перебування його на стаціонарному лікуванні, а також про те, що він втратив зір та у звязку із захворюванням або похилим віком потребував стороннього догляду не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зміну черговості спадкування, визнання за позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, в тому числі і показань свідків, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела тривалого існування ОСОБА_6 завдяки її матеріальному забезпеченню та перебування спадкодавця у безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби та те, що він був у похилому віці не свідчить про ці обставини. Піклування позивача про спадкодавця свідчить про проживання їх однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті. Тому відсутні підстави для одержання позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права є безпідставними та не спростовують правильність рішення суду в оскаржуваній частині.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що суд не звернув уваги на те, що вона до 2008 року працювала, отримувала заробітну плату та пенсію, а ОСОБА_6 з 1991 року отримував тільки пенсію, що його дохід був значно меншим її доходу, і це свідчить про те, що вона тривалий час матеріально забезпечувала спадкодавця, колегія суддів вважає безпідставними. Як вбачається зі справи, позивач проживала зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1988 року, вели з ним спільне господарство, спільний побут, піклувалися один про одного, як подружжя, у них був спільний сімейний бюджет, разом утримували будинок, здійснювали його поліпшення, провели капітальний ремонт будинку, разом побудували літню кухню, сарай, підвал,гараж для мотоцикла, разом провели водопровід, сплачували комунальні послуги. Дані обставини сторони не оспорювали. Тому витрачання спільних коштів на лікування спадкодавця в 2011 році не може свідчити про надання позивачем матеріального забезпечення спадкодавцю. Доказів того, що позивач на лікування спадкодавця та догляд за ним витрачала безпосередньо свої особисті кошти суду не надано. Також суду не надано доказів того, що спадкодавець через тяжку хворобу або похилий вік потребував тривалого лікування, на яке витрачались значні кошти, чи постійного стороннього догляду, які йому надавала позивач, суду не надано.

Позивач не надала суд першої інстанції жодних доказів на підтвердження того, що у неї був дачний будинок і що вона його продала, а виручені кошти витратила на лікування спадкодавця та його матеріальне забезпечення. В апеляційному суді пояснила, що таких доказів у неї не має, та що у неї не має документів, які б підтверджували понесені нею витрати на лікування спадкодавця та що він у звязку із хворобою або похилим віком потребував стороннього догляду.

Сама по собі обставина про перебування спадкодавця у похилому віці не свідчить про те, що він потребував стороннього догляду, і такі докази у справі відсутні.

Крім того, як вбачається з технічного запису судового засідання, в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_6 займався рибалкою, вигулював собаку, спілкувався з ними, впізнавав їх, жалівся на стан здоровя, але лежачим хворим не був, сам себе обслуговував. Також свідки пояснили, що сини ОСОБА_6 спілкувалися з ним, періодично його провідували. Позивач даних пояснень не спростувала, також пояснювала, що ОСОБА_6 не був лежачим хворим, усвідомлював свої дії, сам умивався, брився тощо. Крім того, в своїй позовній заяві та в заяві про уточнення позову зазначала, що вона з ОСОБА_6 мали намір зареєструвати шлюб, але він раптово помер (а.с.2-4,21-23,106-107).

Та обставина, що позивач несла витрати на поховання спадкодавця (а.с.42-44) судом першої інстанції правильно залишена без уваги, оскільки вона не має правового значення для вирішення спору щодо зміни черговості одержання права на спадкування за законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно всебічно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального права дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про зміну черговості спадкування та надання позивачу права на одержання спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

В апеляційному суді позивач не навела ніяких нових обставин та не надала нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, у звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_15