Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3355/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Бак М.Д., при секретарі судового засідання Лемак А.М., з участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Виноградівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Виноградівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі Філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" звернувся в суд з позовом до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії. Зокрема, позивач просить суд визнати бездіяльність Виноградівської міської ради неправомірною та зобов"язати Виноградівську міську раду вчинити заходи, передбачені ст. 1277 ЦК України по визнанню спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 у вигляді квартири за адресою: Закарпатська область, вул. Станційна (Леніна)АДРЕСА_1 - відумерлою.

Під час судового розгляду справи ухвалою суду від 04.01.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ОСОБА_3.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі відділення № 7289 Філії - Закарпатське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 132, згідно з яким позичальнику надано суму кредиту у розмірі 7000.00 дол. США. Кредит надано строком на 10 років, зі сплатою 12,5 % річних з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 29.05.2017 року на споживчі потреби. Взяті на себе зобовязання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором позичальником не виконано.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань між АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 863 від 13.05.2007 року згідно п. 6.1. якого, передбачено право банку у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, вул. Станційна (Леніна)АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., яка за планом позначена літерою «А» (цегла).

У звязку з невиконанням боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором він, позивач, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовними заявами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, які рішеннями суду від 18.05.2011 року та 03.04.2012 року були задоволені у повному обсязі.

Згодом, стало відомо, що майновий поручитель - ОСОБА_4 30.06.2010 року померла. Тому ним, позивачем, було направлено до Державної нотаріальної контори письмову претензію до спадкоємців померлої, однак отримано відповідь, що претензію спадкоємцям вручити неможливо, оскільки відомості про них держнотконторі невідомі.

Також, з метою захисту своїх законних прав та інтересів, він, позивач, звернувся до Територіальної громади міста Виноградів в особі міського голови з листами № 17-11/46/187 від 13.02.2013 року та № 262 від 04.06.2013 року з проханням щодо звернення громади з позовом до суду про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою. Однак, листами № 02-21/561 від 11.03.2013 року та № 02-21/1504 від 05.06.2013 року Виноградівською міською радою було відмовлено у проханні щодо визнання спадщини відумерлою у звязку з тим, що відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України в редакції до 01.07.2011 року, тобто в тій, яка діяла на момент відкриття спадщини та після спливу одного року з дня її відкриття, обовязку звернення органами місцевого самоврядування до суду про визнання спадщини відумерлою не передбачалося.

Позивач вважає, що відмова міської ради є неправомірною, незаконною та порушує права позивача щодо повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, з огляду на наступне. На момент відкриття спадщини була чинною редакція статті 1277 ЦК України, згідно якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Однак, ця норма не вказувала на те, що орган місцевого самоврядування має право на бездіяльність щодо виконання покладених на нього повноважень щодо відумерлості спадщини. Крім того, вищевказаною редакцією статті не передбачено право органу місцевого самоврядування на власний розсуд визначати звертатись до суду з такою заявою чи ні. Нормою передбачений механізм та порядок визнання спадщини відумерлою, а не встановлювався обсяг прав та обов'язків відповідних субєктів.

Редакцією статті 1277 ЦК України від 22.09.2011 року встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Крім того, спірні правовідносини між сторонами виникли у 2013 році, коли позивач звертався до відповідача з відповідними листами, тобто тоді, коли вже діяла редакція статті 1277 ЦК України від 22.09.2011 року, якою передбачено саме обовязок органу місцевого самоврядування щодо визнання спадщини відумерлою, однак відповідачем було відмовлено з посиланням на норму ст. 1277 ЦК України, яка втратила чинність.

У зв"язку з наведеним він, позивач, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в родинних відносинах як бабця та внучка. Станом на липень-серпень 2015 року у квартирі, яка предметом іпотеки, проживали квартиранти. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що відповідач при зверненні позивача з приводу визнання відумерлою спадщини ОСОБА_4, яка згідно інформації банку померла, діяв з дотриманням положень ст. 1277 ЦК України. На час відкриття спадщини була чинною редакція ст. 1277 ЦК України, яка встановлювала право, а не обов"язок органу місцевого самоврядування звернутися до суду з приводу визнання спадщини відумерлою. Спадщину прийнято та прийнято ОСОБА_3, вона є спадкоємцем, те, що нею не отримано свідоцтво про прийняття спадщини, не свідчить про неприйняття спадщини. Квартира перебуває у користуванні, сплачуються комунальні послуги. Під час бесіди з головою ОСББ йому, представникові, стало відомо про те, що у квартиру навідується дочка ОСОБА_4 та внучка. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце судового розгляду третю особу було належним чином повідомлено, про причини неприбуття суд не повідомлено. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду. Від третьої особи до суду поступили заяви (а.с. 59, 65) про відкладення розгляду справи у зв"язку з вжиттям заходів для вирішення спору в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 15.02.2016 року, занесеною до журналу судового засідання, у задоволенні клопотання відмовлено, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вказувалося вище позивач звернувся в суд з позовом, у якому однією з позовних вимог є - визнати бездіяльність Виноградівської міської ради неправомірною.

Позовна заява, з якою позивач звертається в суд з позовом про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, в обов"язковому порядку повинна містити зміст позовних вимог. У змісті позовних вимог позивач вказує, яким чином просить захистити своє порушене право. Виклад позовних вимог має містити чіткий виклад прохання позивача з огляду на те, що суд розглядає спір в межах позовних вимог, та у разі задоволення позову захищає право позивача у той спосіб, про застосування якого просить позивач.

Позивач у позовній заяві просить визнати неправомірною бездіяльність Виноградівської міської ради. Проте, яку саме бездіяльність Виноградівської міської ради позивач просить визнати неправомірною, у чому ця бездіяльність полягає у проханні позивача не наведено. Позов обгрунтовано неправомірністю письмових відмов відповідача на звернення позивача. Відтак, за таких обставин, за відсутності викладу того, яку бездіяльність відповідача оспорює позивач, суд позбавлений можливості зробити висновок про правомірність чи неправомірність бездіяльності.

Також позивач у позові просить зобов"язати Виноградівську міську раду вчинити заходи, передбачені ст. 1277 ЦК України по визнанню спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 у вигляді квартири за адресою: Закарпатська область, вул. Станційна (Леніна)АДРЕСА_1 - відумерлою. В цій частині судом встановлено наступне.

Позивач двічі звертався з листами до територіальної громади м. Виноградів в особі міського голови, а саме: № 17-11/46/187 від 13.02.2013 року (а.с. 16) та № 262 від 04.06.2013 року (а.с. 14) з приводу звернення органу місцевого самоврядування з позовом до суду про визнання відумерлою спадщини ОСОБА_4.

Однак, листами № 02-21/561 від 11.03.2013 року (а.с. 17) та № 02-21/1504 від 05.06.2013 року (а.с. 15) Виноградівською міською радою було відмовлено у проханні щодо визнання спадщини відумерлою у звязку з тим, що відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України в редакції до 01.07.2011 року, тобто в тій, яка діяла на момент відкриття спадщини та після спливу одного року з дня її відкриття, обовязку звернення органами місцевого самоврядування до суду про визнання спадщини відумерлою не передбачалося.

Позивач вказує, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_4 30.06.2010 року померла. На підтвердження даної обставини позивачем надано копію листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції від 21.03.2011 року № 1070/07-69 (а.с. 20). Такий доказ, не є належним доказом на підтвердження смерті фізичної особи, якими є копія свідоцтва про смерть або ОСОБА_1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що суд роз"яснював представникові позивача в судовому засіданні.

Інтерес до спадщини ОСОБА_4 позивач обгрунтовує тим, що між ОСОБА_4 та АТ "Ощадбанк" було укладено договір іпотеки № 863 від 13.05.2007 року, предмет іпотеки - однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, вул. Станційна (Леніна)АДРЕСА_1. Даний договір іпотеки, згідно викладеного у позовній заяві, укладено в забезпечення виконання кредитних зобовязань. Також у позовній заяві позивач наводить факт укладення 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі відділення № 7289 Філії - Закарпатське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 кредитного договору № 132, та невиконання його умов позичальником.

Однак, із дослідженої судом копії договору іпотеки № 863 від 13.05.2007 року, вбачається, що такий було укладено між ВАТ "Державний ощадний банк України" ("Іпотекодержатель"), ОСОБА_4 ("Іпотекодавець - майновий поручитель") та ОСОБА_5 ("Позичальник") (а.с. 9,10), в забезпечення виконання зобов"язань Позичальника за Кредитним договором. Кредитний договір відповідно до договору іпотеки - це Кредитний договір № 380, укладений між Іпотекодержателем і Позичальником від (нечитабельне число) грудня 2006 року. Предмет іпотеки - однокімнатна квартира за адресою: м. Виноградів, вул. Станційна, 9 (вул. Леніна), будинок 1 (один) квартира 37 (тридцять сім).

Також до позовної заяви додано та судом досліджено копію кредитного договору № 132 від 29 травня 2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 (а.с. 7,8), та копії рішень Виноградівського районного суду від 18.05.2011 року (а.с. 23,24) та від 03.04.2012 року (а.с. 21,22), якими стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ та ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованості за вказаним кредитним договором.

Таким чином, позивач зсилається у позовній заяві на укладення та невиконання ОСОБА_3 кредитного договору № 132 від 29 травня 2007 року, а згідно копії договору іпотеки, укладеного з ОСОБА_4 ним забезпечено виконання зобов"язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 380, укладеним у грудні 2006 року.

Обов"язок відповідача вчинити заходи по визнанню спадщини відумерлою позивач обгрунтовує тим, що відмова від їх вчинення у зв"язку з тим, що на час відкриття спадщини норми ст. 1277 ЦК України не передбачали такого обов"язку органу місцевого самоврядування, є неправомірною, та порушує права позивача. Також зазначає про направлення претензії до Державної нотаріальної контори та повідомлення його, позивача, що претензію спадкоємцям вручити неможливо, оскільки відомості про них держнотконторі невідомі.

Представник відповідача заперечив проти позову, зіславшись на те, що спадщину, яку позивач просить визнати відумерлою, прийнято, оскільки у квартирі проживають мешканці, тобто, нею хтось розпоряджається, сплачуються комунальні послуги та ін., та що ОСОБА_3 прийняла спадщину, проте не здійснює її оформлення у встановленому порядку з огляду на наявність заборгованості за кредитом. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача не надано жодних доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Позивач вказує у позовній заяві про обов"язок відповідача як органу місцевого самоврядування вчинити заходи, передбачені ч. 1 ст. 1277 ЦК України, та просить суд зобов"язати відповідача їх вжити.

Як вказувалося вище, як на підставу такого обов"язку позивач зсилається на отримані ним від нотаріуса відповіді, а саме: відповідь на претензію від 24.03.2011 № 43/02-14 про те, що вручити претензію відносно спадкової справи ОСОБА_4 спадкоємцям неможливо, оскільки відомості про них держнотконторі невідомі (а.с. 19), відповідь Виноградівської державної нотаріальної контори від 22.01.2014 року № 4/01-16 про те, що після ОСОБА_4, станом на 22.01.2014 року свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися (а.с. 11) та аналогічну за змістом відповідь від 22.12.2015 року № 438/01-16, згідно якої свідоцтво про право на спадщину майна ОСОБА_4 не видавалося, оскільки спадкоємці за прийняттям спадщини не зверталися, відомості про них в нотаріальній конторі відсутні (а.с. 49)

Інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б давали позивачеві підстави вважати про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, відмови від її прийняття, позивачем не наведено та не надано. Зазначене у відповідях державної нотаріальної контори про те, що не видавалися свідоцтва про право на спадщину, не є належним доказом жодної із вказаних вище умов.

Так, за правилами ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, висновок про неприйняття спадкоємцями спадщини не може бути зроблений лише з огляду на відсутність у нотаріальній конторі відомостей про отримання свідоцтв про право на спадщину, оскільки неотримання свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на викладене вище, оцінивши докази у справі в їх сукупності та взаємозв"язку за правилами ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про визнання неправомірною бездіяльності відповідача не підлягає задоволенню через відсутність викладу позивачем того, яку бездіяльність позивач просить визнати неправомірною, а доказування не може грунтуватися на припущеннях, обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, не підтверджені належними доказами, позивачем не доведено обов"язок відповідача вчинити заходи, передбачені ст. 1277 ЦК України, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

у позові Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Виноградівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Виноградівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 19.02.2016 року.

ГоловуючийОСОБА_6