АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/2066/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2035/16Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

Секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача - адв. Акжитової С.М.

представника позивача - адв. Максимова В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку спілкування з дитиною

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку спілкування з дитиною задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з сином. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення періодичних побачень сина та батька, а саме:

-побачення протягом 2-х вихідних або святкових днів поспіль (одна ніч) один раз на місяць, кожного місяця, починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. другого дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці;

-додаткових побачень у період літніх канікул терміном 15 календарних днів (14 ночей) поспіль - починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. пятнадцятого дня або в окремі дні (в сумі 15 днів) з 09.00 год. і до 19.00 год. кожного дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці;

-додаткових побачень у період зимових канікул терміном 2 календарні дні (1 ніч) поспіль - починаючи з 09.00 год. першого дня і до 19.00 год. другого дня або в окремі дні (в сумі 2 дні) з 09.00 год. і до 19.00 год. кожного дня, за місцем проживання батька або за згодою сторін та за бажанням дитини в іншому місці.

Зобов»язано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при визначенні днів побачень із сином або при проведенні таких, не порушувати інтереси ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в частині відвідування ним гуртків, шкіл, секцій за графіком.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Карлівської міської ради Полтавської області та служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, частину понесених ним судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 700,00 грн., а всього в сумі 943,60 грн.

Вказане рішення оскаржила відповідач за первісним позовом, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення порядку спілкування з дитиною та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що після розірвання шлюбу батько бачився з дитиною лише епізодично і ніякої участі в його вихованні не брав, аліменти сплачує нерегулярно і в мінімальному розмірі та навіть при цьому існує заборгованість по їх сплаті, а сама відповідач за зустрічним позовом не перешкоджала у спілкуванні батька з сином.

Вважає, що суд односторонньо підійшов до трактування наданих доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_5

Окрім того, наголошує, що представники служби у справах дітей Карлівської РДА неодноразово заявляли, що вбачаються всі підстави для позбавлення батьківських прав позивача по первісному позову, але ці твердження залишись поза увагою суду.

Також зазначає, що батько не надав доказів ні часу свого проживання за місцем реєстрації з урахуванням роботи за кордоном, ані наявності у нього стабільної роботи та гарантій того, що він має можливість забезпечення для сина належних умов для зустрічей з ночівлею за місцем його проживання.

Вказує, що, на її думку, надані достатні докази, які беззаперечно свідчать про свідоме нехтування батька своїми обов'язками, оскільки він не проявляє ніяких дій для спілкування із сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним належної освіти.

У судовому засіданні представник відповідача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримала та прохала її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, а рішення районного суду прохав залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до актового запису №130 в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружились 19.11.2005 року, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка -«ОСОБА_5», дружини -«ОСОБА_4», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно актового запису №59 в Книзі реєстрації народжень Відділу реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.05.2006 року (а.с.5).

У відповідності до актового запису №108 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 07.11.2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.7).

Рішенням Опікунської ради Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області «Про встановлення днів відвідування дитини» від 15.01.2010 року № б/н встановлено ОСОБА_5 наступний графік відвідування сина, ОСОБА_7: два дні (одна ніч) в тиждень за місцем проживання ОСОБА_5 (а.с.9).

Дане рішення було постановлено за заявою ОСОБА_5

З відповіді Служби у справах дітей Карлівської РДА Полтавської області від 03.02.2012 року №01-40/60 вбачається, що ОСОБА_5, звертався до Служби для вирішення питання участі у вихованні сина ОСОБА_7, на що йому було повідомлено, що було проведено бесіду з ОСОБА_4, де вона зазначила, що виконує рішення Опікунської ради від 15.01.2010 року та не перешкоджає ОСОБА_5 у спілкуванні з сином, разом з тим пропонує спілкуватися з сином у вихідні дні, коли він приїздить з м. Полтави до м. Карлівки. У відповіді також вказувалось, що, оскільки Опікунською радо вже вирішувалось питання про участь батька у вихованні дитини, то повторно розглядати дане питання не є доречним та запропоновано ОСОБА_5 укласти нотаріальну угоду з ОСОБА_4 щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_7 (а.с.8).

Відповідно до актового запису №1831, складеного Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 одружились 29.10.2014 року, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - «ОСОБА_11», прізвище дружини - «ОСОБА_4», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.65).

Як убачається з довідки виконкому Карлівської міської ради Полтавської області №907 від 24.02.2016 року ОСОБА_4 та її син ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, чоловік відповідачки-ОСОБА_11 зареєстрований за іншою адресою (а.с.66).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 27.04.2016 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Карлівської РДА Полтавської області, про обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2, де проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_7, дитина має окрему кімнату, умебльовану відповідно до його потреб, в родині створені належні умови для всебічного, гармонійного розвитку дитини, стосунки в родині дружні, загалом висновок позитивний (а.с.164).

У відповідності до Акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 виконкому Карлівської міської ради від 20.05.2015 року №792 ОСОБА_4 та її син ОСОБА_7 дійсно зареєстровані за вказаною адресою, проте з 2008 року там не проживають, оскільки проживають у м. Полтаві (а.с.128).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 02.03.2016 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Карлівської РДА Полтавської області, про обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_3, зазначено, що на час перевірки за такою адресою нікого не було, на дзвінок у двері квартиру ніхто не відчинив і зі слів сусідів, які відмовились надати свої дані (прізвище, ім'я, дати народження). ОСОБА_5 може перебувати на заробітках в РФ, де він працює протягом останніх кількох років. (а.с.96).

У відповідності до Акту обстеження умов проживання від 27.05.2016 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей на підставі заяви ОСОБА_5, з метою встановлення можливості проживання в квартирі дитини, зазначено, що умови проживання в квартирі добрі, для дитини виділено окрему кімнату, де є ліжко, шафа, телевізор, диван, облаштовано робочий куточок. В акті зазначено зі слів проживаючих в квартирі осіб, що останні мають бажання спілкуватися з дитиною. Як висновок встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_5 створено належні умови для проживання дитини. (а.с.129).

Як убачається з Довідки-розрахунку №1578 від 04.03.2016 року, виданої ВДВС Карлівського РУЮ, згідно виконавчого листа №2-406, виданого 10.04.2008 року Карлівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2008 року, ОСОБА_5 має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 4503,00 грн. (а.с.97).

27.12.2010 року ОСОБА_12 було складено заповіт, яким він на випадок свої смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно рухоме та нерухоме, зокрема 1/4 частину квартири АДРЕСА_3, заповідав своєму онуку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, (зареєстровано в реєстрі за №2926, заповіт серії ВРЕ № 096747, а.с.98).

Згідно Актового запису №02 від 14.01.2015 року, вчиненого Виконавчим комітетом Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 65 років (повторне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 06.02.2015 року, а.с.99).

Відповідно до Висновку №1 від 03.06.2016 року №01-25/1143 органу опіки та піклування Карлівської РДА про можливість позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є можливим позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.144).

Задовольняючи первісні позовні вимоги частково місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 вчиняє перешкоди ОСОБА_5, у спілкуванні з сином ОСОБА_7, а тому вбачаються підстави для встановлення порядку періодичних побачень спілкування батька із сином.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи не вбачається свідомого ухилення батька від спілкування з сином та небажання брати участь у його вихованні.

Такий висновок місцевого суду відповідає матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 2, 3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З урахуванням наведених норм закону та на підставі детального дослідження наявних у справи належних та допустимих доказів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для усунення перешкод у спілкуванні батька з сином та визначення періодичних побачень позивача за первісним позовом з сином ОСОБА_7.

Визначений місцевим судом спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_7, шляхом визначення періодичних побачень у порядку, наведеному вище, колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам як батька, так і сина, не порушуючи звичного режиму життя дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

У відповідності до пункту 16 вказаної постанови від 30.03.2007 року №3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За змістом пункту 18 даної Постанови вбачається, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення,суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Таким чином, зазначену в п.2 ч.1ст.164 СК України підставу для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування батьківськими обов'язками.

Оскільки, ОСОБА_4 не було надано беззаперечних доказів ухилення ОСОБА_5 від виховання сина ОСОБА_7, внаслідок його винної поведінки та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та позбавлення останнього батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що після розірвання шлюбу батько бачився з дитиною лише епізодично і ніякої участі в його вихованні не брав, аліменти сплачує нерегулярно і в мінімальному розмірі та навіть при цьому існує заборгованість по їх сплаті, а сама позивач за зустрічним позовом не перешкоджала у спілкування батька з сином, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи слідує, що аліменти відповідач сплачує на підставі рішення та у розмірі, визначеному судом, заборгованість по сплаті аліментів існує в невеликому розмірі, та, оскільки відповідач працює за кордоном та не завжди має можливість вчасно перерахувати кошти, то сплату аліментів проводить із запізненням та заборгованість ним періодично погашається.

Твердження про те, що батько свідомо, з 2012 року не виявляв бажання спілкуватися з сином, не грунтуються на матеріалах справи, оскільки вбачається свідоме ухилення сторони відповідача за первісним позовом від повідомлення ОСОБА_5 про місце проживання ОСОБА_7, а, відтак, створення перешкод для спілкування батька з дитиною.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що представники служби у справах дітей Карлівської РДА неодноразово заявляли, що вбачаються всі підстави для позбавлення батьківських прав позивача по первісному позову, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскільки суд, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, не може грунтувати всій висновок лише на підставі одного доказу, а саме Висновку №1 від 03.06.2016 року №01-25/1143 органу опіки та піклування Карлівської РДА, яким встановлено наявність можливості позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, то порушень районним судом норм закону колегією суддів не вбачається.

Твердження стосовно того, що місцевим судом не встановлено, скільки часу ОСОБА_5 проживає за місцем реєстрації з урахуванням роботи за кордоном, наявності у нього стабільної роботи та гарантій того, що він має можливість забезпечити для сина належні умови для зустрічей з ночівлею за місцем його проживання спростовуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_3; Актом обстеження умов проживання від 27.05.2016 року за вказаною адресою, встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_5 створено належні умови для проживання дитини та, оскільки обома сторонами не заперечувалось факту роботи останнього за кордоном та можливість сплати ним аліментів, то можна зробити висновок про наявність у ОСОБА_5 матеріальної можливості та належних умов для проживання у нього сина ОСОБА_7 під час періодичних побачень, визначених судом.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун