Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Ластовка Н.Д., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 04 грудня 2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

22.02.2016 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд винести ухвалу про забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги заяви про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором позики, а тому вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, вважає вищезазначений вид забезпечення позову абсолютно співрозмірним та адекватним заявленим позовним вимогам.

На підставі ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву без повідомлення та у відсутність осіб у справі.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходів по забезпеченню позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 152 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Частина третя статті 152 ЦПК передбачає, що «види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Роз'ясненнями п. 16 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв"язку з цим суд чи суддя повинні роз"яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем на підтвердження своїх вимог не наведено доказів, за наявності яких суд може пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, позивачем не вказано на яке саме майно відповідача він просить накласти арешт, у зв'язку з чим суд вважає, що підстави для забезпечення позову, в спосіб зазначений в заяві, відсутні, не підтверджуються будь-якими доказами та ґрунтуються лише на підставі припущень.

Таким чином, заявлені позивачем способи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами та можуть викликати дисбаланс інтересів сторін.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: