Справа № 639/8109/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа Жовтневий районний відділ в місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та зобовязати третю особу зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.02.2003 року він проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2.

З 26.07.2006 року за даною адресою зареєстрований син позивача, ОСОБА_2, відповідач у справі.

Як зазначено в позові, відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі з моменту реєстрації та по теперішній час не проживає, комунальні послуги не сплачує, фактичне місце проживання його не відоме.

Реєстрація відповідача в спірній квартирі обмежує права позивача щодо її користуванням та покладає на позивача нести додаткові майнові зобовязання.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, надали пояснення ідентичні обставинам, викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали та пояснили, що відповідач у спірній квартирі проживав періодично, а саме у 2006-2007 роках, влітку 2012 або 2013 році. Також відповідач зазначив, що його не проживання у спірній квартирі повязано з тим, що у нього не склалися стосунку з новою дружиною його батька, позивача у справі, у звязку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. У весь цей час відповідач ОСОБА_2 проживав або в квартирі своєї матері, або в орендованих квартирах. У 2012 році позивач забрав у нього ключі від квартири, та з цього часу вільного доступу до неї він не має.

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що на весні та влітку 2015 року він намагався поселитися до спірної квартири, однак батько йому в цьому перешкоджав, у звязку з чим він звертався до міліції.

Представник третьої особи Жовтневого районного відділу в місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 02.08.1994 року за № 62-1, затверджено рішення адміністрації та профспілки про надання гр. ОСОБА_1 на трьох осіб 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3. ( а.с. 18-21)

Згідно довідки дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» від 31.08.2015 року, в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 основний, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 син. ( а.с. 7)

Позивач пояснив суду, що після розірвання шлюбу між ним та його колишньою дружиною, їх неповнолітній на той час син, ОСОБА_2 переїхав проживати з матірю, хоча залишився бути зареєстрованим у спірній квартирі. Після того, як син досяг повноліття, то став проживати разом з ним в квартирі. Фактично відповідач проживав в квартирі у період 2008-2009 роки. Влітку 2015 року син висловив бажання проживати у спірній квартирі разом зі своєю дівчиною, проти чого позивач заперечував. На даний час він не заперечує, щоб відповідач проживав в квартирі, але без сторонніх осіб.

Також позивач зазначив, що у звязку з тим, що відповідач ОСОБА_2 за адресо: АДРЕСА_5 не проживає більше шести місяців, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщення та знятий з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

На підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі позивач надав суду акти обстеження жилого приміщення від 01.02.2015 року та 31.07.2015 року, які складені та підписані трьома сусідами. ( а.с. 8-9)

Опитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 Його родину вона знає з 2004 року, підтримують дружні стосунки. Свідок бачила як у 2006-2007 році відповідач приходив у гості до позивача, однак вона не бачила щоб він проживав у спірній квартирі, знає про це тільки зі слів його батька ОСОБА_1

Також свідок ОСОБА_6 пояснила, що нею та ще двома іншими сусідами складався акт щодо не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі. При складанні другого акту сусід ОСОБА_7 присутнім не був.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 58 ЦПК України)

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 ЦПК України)

Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що акт обстеження жилого приміщення від 31.07.2015 року було складено у присутності двох свідків, а не трьох, як то зазначено в останньому, суд вважає даний доказ не належним, а тому не приймає його до уваги при ухваленні судового рішення.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову ОСОБА_1 пояснив суду, що він неодноразово намагався поселитися до спірній квартирі, однак його батька перешкоджає йому у цьому, у звязку з чим між ними постійно виникають сварки. До тепер відповідач цікавиться спірною квартирою, здійснює оплату комунальних платежів, як у добровільному порядку, так і погашення заборгованості за рішенням суду.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Ствердження відповідача щодо утримання ним спірної квартири обєктивно підтверджуються довідками ТОВ «НВО «ЮБіСі-Промо» від 05.08.2015 року та від 10.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 із заробітної плати заборгованості на користь КП «Харківські теплові мережі», копіями квитанцій по оплаті комунальних платежів. ( а.с. 49, 50, 51, 100)

Опитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, мати відповідача та колишня дружина позивача, пояснила, що у 1994 році квартира АДРЕСА_6 було отримана на сім*ю з трьох осіб: її чоловік, ОСОБА_1, вона та син ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу вона разом з сином ОСОБА_9 переїхала проживати в інше місце. У вищезазначеній квартирі став проживати тільки її колишній чоловік ОСОБА_1, з яким була домовленість про те, що коли син виросте, то зможе проживати у даній квартирі разом з батьком. Коли син досяг повноліття, то став проживати разом з батьком в спірній квартирі. Однак, коли в даній квартирі стала проживати нова дружина ОСОБА_10, то між нею та ОСОБА_2 стали виникати сварки, він їй заважав, у звязку з чим останній вимушений був покинути цю квартиру. Згодом батько забрав у нього ключі від квартири. Влітку 2015 року її син наполегливо став просити батька, щоб поселитися у спірну квартиру, однак останній заперечував, у звязку з чим довелося звертатися до органів міліції.

Даний факт обєктивно підтверджується висновком про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_2 від 10.09.2015 року, складений ст. ДІМ СДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області. ( а.с. 52)

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_2 більш ніж три роки, вони зустрічаються. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 деякий час проживали в орендованій квартирі. У звязку з тим, що у них бракувало грошей, ОСОБА_12 звернувся до свого батька з проханням посилитися до спірної квартир, в чому останній йому відмовив.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він декілька разів був свідком бесід між ОСОБА_2 та його батьком щодо проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, проти чого батька заперечував.

Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 перешкоджав щодо проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_7, у звязку з чим останній не проживав в ній з поважної причини.

Вищевикладені обставини дають всі підстави суду для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 в частині визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає їх безпідставними, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 7 Закону від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-ІV), зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон № 1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. (справа № 6-57цс11).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 64, 71 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа Жовтневий районний відділ в місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович