Номер провадження: 22-ц/785/6732/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння останньої господарську споруду (сарай) площею 23 кв.м., позначену під літерою «Г» у технічному паспорті від 21.01.2010 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначала, що вона є власником домоволодіння, що знаходиться за вищевказаною адресою, яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 15.2 кв.м. житлового будинку «А», загальною площею 23,0 кв.м., житловою площею 10,1 кв.м., госпоруд літ. «Г, Б, В, Г», 1-4 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 547 кв.м., що підтверджується договором дарування від 17.09.2010р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14630426 від 14.12.2013р.

У технічному паспорті на вказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.01.2010р. відображені дані про проведення технічної інвентаризації цього домоволодіння, а саме: фактична площа та стан наявних об'єктів (житлових будинків літ. «А» та господарських будівель та споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «Г, Г, В» - сарай та вартість об'єктів.

Однак вона не має можливості здійснювати фактичне володіння господарською спорудою (сараєм) площею 23 кв.м., позначеним у технічному паспорті під літ. «Г», що входить до складу домоволодіння, так як вказаний сарай перебуває у фактичному володінні відповідачки.

Посилаючись на ці обставини, позивачка з підстав, передбачених ст. 387 ЦК України, просила про задоволення її вимог.

Представник відповідача позов не визнав, вважаючи його безпідставним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2016р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, яке ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що надано перевагу однім доказам над іншими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_4, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування № 4655 від 17.09.2010р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., житлового будинку літ. «А», загальною площею 23,0 кв.м., житловою площею 10,1 кв.м., госпоруд літ. «Г,Б,В,Г», 1-4 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 547 кв.м., (т. 1 а.с. 5).

Наведені обставини підтверджуються і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2013р., (т. 1 а.с. 6).

Судом першої інстанції досліджено технічний паспорт на вказаний будинок, виготовлений КП «ОМБТІ та РОН» 21.01.2010р. на ім'я ОСОБА_5, на якій вона посилалася на обґрунтування своїх вимог, (т. 1 а.с. 7-11).

Відповідачка ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 23.08.2006р. управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради є власником АДРЕСА_1, загальною площею 38,7 кв.м., в склад якої входить: жила кімната площею 10,7 кв.м., кухня площею 5,2 кв.м., вбиральня площею 0,9 кв.м., веранда площею 1,7 кв.м., підсобне приміщення (комора) площею 20,2 кв.м., (т. 1 а.с. 144-145).

Висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 049/1/2015 від 06.04.2015р. встановлено, що сарай площею 23 кв.м., що позначений під літ. «Г» у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, станом на 21.01.2010р., який належить ОСОБА_2, та підсобне приміщення, зазначене у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 станом на 25.05.2006р., яка належить ОСОБА_4, не є однією і тією ж спорудою, (т. 1 а.с. 75-80).

Площа сараю, що позначений під літ. «Г» у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, як зазначає і сама позивачка ОСОБА_2 становить 23 кв.м., а площа підсобного приміщення ОСОБА_4 складає 20,2 кв.м.

Судом першої інстанції також встановлено, що між сторонами вирішувався у судовому порядку спір про усунення перешкод у користуванні майном.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014р. по справі № 520/8826/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном господарською спорудою (сараєм) площею 23 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, шляхом звільнення від речей, (т.1, а.с. 21-31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015р. залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015р., (т.1, а.с. 33-35).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції вірно визнав, що вказаними рішеннями по справі № 520/8826/13-ц встановлено, що всі попередні власники до ОСОБА_2 мали сарай «Г», який примикав до житлової будівлі, та не був окремою самостійною будівлею.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015р. зазначено, що позивач не довела підстави набуття нею права власності на спірне приміщення, не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що їй належить саме спірне приміщення, так як всі попередні власники до позивача ОСОБА_2 мали сарай «Г», який примикав до житлової будівлі, та не був окремою самостійною будівлею.

Колегія суддів апеляційного суду Одеської області, залишаючи без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014р., у своєї ухвалі від 18.03.2015р. указала, що погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_2 не довела суду підстави набуття нею права власності на спірне приміщення, що вона не надала суду жодного доказу того, що їй належить саме це спірне приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, у ході розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням по справі № 520/8826/13-ц.

Вирішуючи справу судом були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Так, свідок ОСОБА_6 показала суду, що вона є тіткою ОСОБА_8, який був попереднім власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, який в подальшому ОСОБА_8 відчужив ОСОБА_5 Вона пояснила, що неодноразово бувала у гостях у племінника ОСОБА_8 та бачила, що підсобним приміщенням (коморою) постійно користується ОСОБА_4 і вказана комора примикає до приміщень ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_8 і знає, що в нього у користуванні була жила будівля, до якої примикав сарай, але інших окремих будівель у ОСОБА_8 не було.

Сам ОСОБА_8 суду показав, що він був власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, який відчужив ОСОБА_5 У його власності знаходився сарай, який примикав до будинку, проте окремих будівель на даній території йому не належало. При цьому, свідок наполягав, що комора ОСОБА_4 була завжди в її користуванні, де вона зберігала дрова та він до вказаного приміщення не мав ніякого відношення.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Однак позивачка ОСОБА_2 цей свій обов'язок не виконала, вона на підтвердження своїх позовних вимог про те, що спірне приміщення належить їй на праві власності, не надала суду жодного нового належного і допустимого доказу, а посилалася лише на ті докази, що були предметом дослідження у справі № 520/8826/13-ц й яким судами різної інстанції була надана відповідна оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд першої інстанції правильно визнав, що у цій статті йде мова про право власника на віндикаційний позов. Віндикаційним визнається позов власника, що не володіє, до не власника, що незаконно володіє, про вилучення майна в натурі.

Віндикувати можна лише індивідуально визначене майно, що випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того майна, що вибуло з його володіння. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно.

За загальними правилами цивільного законодавства України позивачем за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути власник майна (фізична, юридична особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але у якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

В абзаці 1 п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право на власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Ураховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження належності ОСОБА_2 речового права на спірний сарай (за позовними вимогами ОСОБА_2 це майно належить їй на праві власності), «Г» площею 23 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, суд першої інстанції вірно визнав, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та безпідставні.

При цьому суд також визнав, що позивачем також не надано доказів перебування спірного сараю «Г» площею 23 кв.м. у володінні відповідачки ОСОБА_4

Так, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_4 на праві власності належить підсобне приміщення (комора) площею 20,2 кв.м., вказане право відповідачки набуто на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 23.08.2006р. управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, тобто спірне приміщення ніколи не належало позивачці та будь-якого правовстановлюючого документу ОСОБА_2 на спростування правовстановлюючтих документів відповідачки, в ході судового розгляду справи суду надано не було, як і не надано доказів, що спірне приміщення належало позивачці та вибуло із її володіння не з її волі.

Вказана обставина встановлена протоколом окремої процесуальної дії від 27.05.2014р. по справі № 520/8826/13-ц, та підтверджена судовими рішеннями по цій справі.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка безпідставно протягом декількох років пред'являє позови до відповідачки стосовно одного і того ж предмету спору - сараю ( комори), що підтверджено висновками, викладеними в у судових рішеннях по цивільній справі 520/8826/13-ц, що наведені вище.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову позивачки у зв'язку з його безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги вищевикладені обставини не спростовують, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 відхилити, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік