У х в а л а

2 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року, клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Сихівський районний суд м. Львова рішенням від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року, позовні вимоги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнив частково: визнав ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою 310 в будинку 2 на вул. Угорській у м. Львові.

У задоволенні позовних вимог щодо зняття ОСОБА_4 з реєстрації за вказаною адресою суд відмовив.

Стягнув із ОСОБА_4 на користь позивача 37 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 березня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

30 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), статті 405 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ОСОБА_4 посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року і 14 березня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме отримання ним ухвали суду касаційної інстанції лише 1 квітня 2016 року.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про його задоволення, оскільки причина пропуску строку подання заяви про перегляд судових рішень є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК УРСР, оскільки був відсутній у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- у рішенні від 13 листопада 2013 року касаційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки його відсутність в спірному житлі понад шість місяців обумовлена поважними причинами;

- в ухвалі від 14 березня 2016 року касаційний суд, залишивши без змін рішення судів першої й апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про те, що відповідачка втратила право користування жилим приміщенням, оскільки доказів того, що вона була відсутня у спірному житлі понад шість місяців з поважних причин, матеріали справи не містять.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема