Справа № 128/3113/15-ц Провадження № 22-ц/772/2403/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

За участю секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

В серпні 2015 року ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_3 звернулося з даним позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28.08.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0251/08/20-ZLv, на підставі якого позичальнику було надано кредит на споживчі цілі у сумі 38500 доларів США строком до 24.08.2018 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязання між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 28.08.2008 року, предметом за яким є земельна ділянка площею 0,1200 га яка знаходиться на території Стрижавської селищної ради Вінницького району, б/н, кадастровий номер :11:001:0134.

В звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань за договором, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.03.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») в особі Вінницької філії заборгованість за кредитним договором в сумі 43466, 01 доларів США (заборгованість по кредиту 36894, 26 доларів США та несплачені проценти в сумі 6571,75 доларів США), що станом на 18.03.2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 346715, 32 грн., також заборгованість по кредиту у вигляді штрафних санкцій в розмірі 29867, 90 грн. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 12632, 25 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 17235, 65 грн.) та судові витрати у справі.

Рішення суду є невиконаним в повному обсязі, тому з урахуванням сплачених ОСОБА_2 2350 доларів США сума заборгованості становить 357 837, 97 грн., з яких 36894, 26 доларів США - заборгованість по кредиту, що еквівалентно 294294, 44 грн., 4221,75 доларів США заборгованість по процентам, що еквівалентно 33 675, 63 грн., 29867, 90 грн. пеня за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках.

На підставі ст. 589 ЦК України, ст.7, ч.1 ст. 33, Закону України «Про іпотеку», позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0251/08/20-ZLv від 28.08.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0251/08/20- ZLv від 28.08.2008 року в сумі 357 837 грн. 97 коп., що складається з заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 36894,26 доларів США, що еквівалентно 294294 грн. 44 коп.; заборгованості по процентам в сумі 4221,75 доларів США, що еквівалентно 33675 грн. 63 коп.; пені за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках в сумі 29867 грн. 90 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: територія Стрижавської селищної ради, Вінницького району Вінницької області, земельна ділянка б/н, кадастровий номер №:11:001:0134, що належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ №692299, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вінницькому районі 31.03.2008 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.02.2008 року №174, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №73.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Представник ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі встановлено, що 28.08.2008 року між ПАТ «Банк Форум», яке з 19.04.2010 року є правонаступником АКБ «Форум» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0251/08/20-ZLv, на підставі якого відповідачу було надано кредит на споживчі цілі у сумі 38500 доларів США строком по 24.08.2018 року зі сплатою 14,5% процентів річних за його користування (а.с. 4 -6).

Позивач свої зобов'язання виконав, надав ОСОБА_2 кредит в сумі 38 500 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №16214 від 28.08.2008 року (а.с.9).

Проте позичальник свої зобов'язання не виконав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.03.2010 року задоволено позов АКБ «Форум» в особі Вінницької філії та стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») в особі Вінницької філії заборгованість за кредитним договором в сумі 43466, 01 доларів США (заборгованість по кредиту 36894, 26 доларів США та несплачені проценти в сумі 6571,75 доларів США), що станом на 18.03.2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 346715, 32 грн., також заборгованість по кредиту у вигляді штрафних санкцій в розмірі 29867, 90 грн. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 12632, 25 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 17235, 65 грн.) та судові витрати у справі (а.с. 10,11).

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2014 року, 06 травня 2014 року було видано дублікат виконавчого листа з виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 92,91)

Рішення суду є невиконаним, що підтверджується копіями постанов державного в виконавця Ленінського ВДВС від 30.09.2014 року, 20.04.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна, виявились безрезультатними (а.с. 86, 81).

Станом на 22.09.2015 року з урахуванням здійснених позичальником оплат, загальна сума боргу складає 357 837 грн. 97 коп., в тому числі: заборгованість по поверненню кредитних коштів 36 894,26 доларів США, що еквівалентно 294 294 грн. 44 коп.; заборгованість за процентами 4221,75 доларів США, що еквівалентно 33 675 грн. 63 коп.; пеня за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках 29 867 грн. 90 коп.

З метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, відповідно до п. 2.1. Договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 28.08.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є: земельна ділянка, загальною площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: територія Стрижавської селищної ради, Вінницького району Вінницької області, земельна ділянка б/н, кадастровий номер №:11:001:0134, що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ №692299, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вінницькому районі 31.03.2008 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.02.2008 року №174, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №73 (а.с. 7,8).

Згідно ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Дане право передбачене також і п. 3.4.1. Договору іпотеки, відповідно до якого, позивач - іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань кредитним договором задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки шляхом реалізації, у спосіб визначений цим договором та чинним законодавством.

Частиною 1 статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 2 статті 590 ЦК України визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», п. 5.2. договору іпотеки встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Аналогічне положення міститься і в п. 3.4.1. Договору іпотеки.

Також і пунктом 5.1. Договору іпотеки передбачено, що позивач набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки у випадках, якщо сума наданого кредиту та/або проценти за користування ним, можливі неустойки й витрати не будуть сплачені у строки, встановлені Кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв. які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою також забезпечуються, зокрема, вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що банком не виконано вимог закону щодо направлення йому особисто вимог як до боржника є безпідставними, оскільки право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, в тому числі звернення стягнення на предмет іпотеки, належить виключно позивачеві (п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5.)

При цьому, про наявність заборгованості та невиконаних зобовязань перед банком, ОСОБА_2 було відомо на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.03.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст.590 ЦК України, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.4 Договору іпотеки, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова ВС від 4.09.2013 у справі №6-73цс13). Разом з тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не привели до належного виконання зобовязання.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті Іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З урахуванням розяснень, наданих в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 суд першої інстанції зазначив, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З цих підстав не приймаються колегією суддів до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону при встановленні мінімальної ціни продажу предмета іпотеки.

В пунктах 6.1., 6.2 іпотечного договору сторони дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі. Визначений цим розділом спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені чинним законодавством України, способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції в рішенні суду правильно застосовано положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: