У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши скаргу ПАТ «Київський страховий дім» на дії відділу державної виконавчої служби Звенигородського РУЮ у Черкаській області, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «Київський страховий дім» звернулося до суду зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Звенигородського РУЮ у Черкаській області, мотивуючи скаргу тим, що у ВДВС Звенигородського РУЮ відкрито виконавче провадження №50531069 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду №2/707/13/15 виданого 23.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київський страховий дім» коштів у сумі 7670 грн. 60 коп. та стягнення судових витрат у сумі 243 грн. 60 коп.

Державним виконавцем вчинено формальні дії направлені на виконання рішення суду і 26.09.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з тим що боржник не проживає кілька років за своєю адресою, на обліку в ДПІ та ПФУ як СПД чи пенсіонер не перебуває, жодним ліквідним майном не володіє. Категорія виконавчого документа обовязкового розшуку боржника не передбачає. Заявник вважає, що ДВС не вжила всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій з метою виконання судового рішення, доказів які б підтверджували взагалі які заходи вживалися не було надано ні заявнику ні суду.

В зв?язку з викладеним просила, визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції ОСОБА_3 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.09.2016 року та скасувати указану постанову.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, представник заявника вимоги скарги підтримала та просила їх задоволити в повному обсязі.

Представник ДВС у судове засідання не прибув проте на адресу суду подав письмове клопотання про розгляд скарги за його відсутності та надав письмове заперечення на указану скаргу, яке мотивував тим, що у даному виконавчому провадженні ДВС було виконано всі можливі виконавчі дії, а тому прийняте рішення відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» і з цих підстав просив відмовити у задоволенні скарги. У запереченні обґрунтовуючи свою позицію ДВС зазначав, що ними 23.03.2016 року отримано інформаційну довідку щодо наявності у боржника нерухомого майна та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28.03.2016 року отримано довідки від ДПІ та УПФУ що боржник на обліку як СПД чи пенсіонер не перебуває та не працює. 26.07.2016 року повторно отримано інформаційну довідку про відсутність нерухомого майна у боржника. 02.08.2016 року повторно отримано інформацію з ДПІ та УПФУ аналогічного змісту. 26.09.2016 року здійснено виїзд за місцем проживання боржника в с. Пединівка Звенигородського району та встановлено, що боржник на території села не проживає кілька років, про що складено акт і в цей же день прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та доданих до неї матеріалів, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону №606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону №606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Разом з цим, суд зауважує, що ДВС Звенигородського РУЮ не надано суду матеріалів виконавчого провадження чи належним чином засвідчених копій з них, які б свідчили про вчинення ДВС всіх можливих виконавчих дій на підставі яких ДВС дійшла висновку щодо неможливості встановити особу боржника чи зясувати його місце знаходження, що стало підставою про прийняття рішення про повернення виконавчого документу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону №606. Саме ж заперечення ВДВС з посиланням на вчинення відповідних дій суд оцінює критично, оскільки їх вчинення не підтверджено належними та допустимими доказами.

Частина 1 ст. 383 ЦПК України зазначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права та обов'язки державних виконавців встановлені ст.11 Закону №606, відповідно до якої Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. І як вбачається з письмових заперечень, ДВС не в повній мірі скористалась правами передбаченими ст. 11 Закону №606 для виконання судового рішення та прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Оскільки як вбачається з матеріалів доданих до скарги примусове виконання судового рішення не здійснено з застосуванням наданих законом повноважень та не підтверджено у судовому засіданні вчинення всіх необхідних виконавчих дій належними та допустимими доказами, суд вважає незаконною постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та такою що підлягає до скасування.

За таких обставин вимоги скарги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 383, 387 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Скаргу ПАТ «Київський страховий дім» на дії відділу державної виконавчої служби Звенигородського РУЮ у Черкаській області задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3 від 26.09.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №50531069.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Морозов