Провадження № 22ц/784/489/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5,

представника відповідачки ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

про стягнення грошових коштів та

зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в сумі 420 487 грн. 37 коп. та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2013 року за ним та відповідачкою визнано право власності за кожним по ? частки квартири АДРЕСА_1. Цим же рішенням суду встановлено, що він та відповідачка не проживають спільно з 01 жовтня 2011 року. Проте, вказана квартира була придбана за кредитні кошти, отримані ним за кредитним договором від 14 березня 2008 року та укладеним ним з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 58 512 доларів США 90 центів. Оплату щомісячних платежів він проводить самостійно. В період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2014 року ним було сплачено 31 905 доларів США. Тобто, відповідачка повинна компенсувати половину від сплаченої ним за кредитним договором суму, а саме 15 952 долара США 50 центів, що еквівалентно 420 487 грн. 37 коп.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 420 487 грн. 37 коп. та зобовязати останню сплачувати ? частку платежів за кредитним договором до повного погашення заборгованості за ним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2014 року 420 487 грн. 37 коп. та 3 654 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у справі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, відповідачки та їх представників, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України зобовязання виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Зобовязання осіб, які зареєстрували шлюб виникають відповідно до норм Сімейного кодексу України, а в частині, що не врегульована ним, правове регулювання майнових відносин таких осіб відбувається на підставі відповідних норм цивільного законодавства.(ст. ст. 2, 8 СК України)

Згідно з положеннями ст. ст. 65, 60 СК подружжя мають право укладати договори про придбання майна за згодою одне одного.

Договори, укладені одним з подружжя в інтересах сімї, створюють обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).

Придбане внаслідок укладення такого договору нерухоме майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Якщо при поділі спільного сумісного майна визначено частки сторін, то відповідне майно набуває режиму спільної часткової власності, згідно з правилами ч. 1 ст. 365 ЦК України, а співвласники, відповідно до приписів ч.1 ст. 360 ЦК набувають обовязку брати участь у витратах на управління, утримання та збереження майна пропорційно до своєї частки та нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, пов'язаними із спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що з 04 березня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2012 року було розірвано.

Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони по справі з 01 жовтня 2011 року спільно не проживають (а.с. 147).

В період шлюбу, позивач уклав 14 березня 2008 року з Закритим акціонерним товариствам комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитний договір № NKA0GK0404656 та договір іпотеки від того ж числа про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1, яка придбана на кредитні кошти.

Дані договори укладені в інтересах сімї.

Витягом з особового рахунку позивача за кредитним договором та квитанціям, підтверджується проведення позивачем своєчасної оплати кредиту за вказаним кредитним договором за період з 01 жовтня 2011 року до 01 грудня 2014 року в розмірі 31 905 доларів США, що за курсом Національного Банку України на час ухвалення судом рішення складає 840 974 грн. 74 коп. (а.с. 19, 117, 169, 21-26, 81, 82, 97, 103, 104, 173-175).

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачем, в підтвердження добросовісного виконання ним умов кредитного договору, надані квитанції про проведення ним оплати за цим договором у 2015 році.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2013 року визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності за кожним на ? частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

За вищезазначеним кредитним договором відповідачка зобовязань не має, оскільки відповідальним за цим договором є позивач.

В той же час, у неї на підставі ч. 4 ст. 65 СК виникло зобовязання перед позивачем щодо відшкодування його витрат на оплату щоквартальних платежів за кредитом відповідно до її частки у праві спільної часткової власності.

Зазначене зобовязання не припиняється у звязку з розірванням шлюбу, оскільки відповідачка зберігає право власності на ? частку квартири, а тому зобовязана відшкодовувати витрати іншого співвласника, які повязані із спільним майном.

Тому, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка ще не набула право власності на ? частину спірної квартири, так як своє право власності у встановленому законом порядку не зареєструвала, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості необхідно проводити з дати розірвання судом шлюбу, яке сталося 03 травня 2012 року, а не з 01 жовтня 2011 року.

Так, згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що подружніх відносин сторони по справі не підтримують з 01 жовтня 2011 року. Рішення набрало законної сили 15 травня 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що сума заборгованості повинна нараховуватися за курсом долара на час уплати кредиту позивачем. Так, зазначена позивачем сума заборгованості фактично є еквівалентом компенсації сплачених ним кредитних коштів (в доларах США) за придбану сторонами по справі квартиру, в якій їх частки є рівними. При цьому, відповідачка фактично усунулась від сплати компенсації позивачу за понесені ним витрати за кредитом за її частку квартири та, починаючи з 2011 року, не намагалась повернути позивачу сплачений ним у доларах кредит, в тому числі і за її частку, за курсом долара США на той час.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов до правильного висновку про наявність у відповідачки зобовязання щодо відшкодування витрат позивача на обслуговування кредиту, ухваливши рішення про стягнення з відповідачки ? частки цих витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді В.В. Коломієць

ОСОБА_7