№ 336/2843/16-ц
пр. № 2-п/336/68/2016
УХВАЛА

Іменем України

07 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Наумові А.А., за участі відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2016 року в ході заочного розгляду справи задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «ТРАСТ» 34646 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № R091.004-TEK.0048062 від 12.11.2014 року та судовий збір.

Рішення суду отримане відповідачем 29.07.2016 року.

03.08.2016 року до суду відповідачем направлена заява про скасування заочного рішення суду. Як зазначено в заяві, відповідач вважає, що неявка його в судове засідання була з поважних причин, оскільки він доглядав за хворою дитиною. Рішення суду вважає незаконним, оскільки судом не застосовані положення ст. 551 ч. 3 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки.

В судовому засіданні відповідач заяву підтримав на вказаних в заяві підставах.

Позивач представника в судове засідання не направив, направив до суду заперечення, в яких вказав, що підстав для скасування заочного рішення суду немає за відсутності для того передбачених законом підстав.

При вирішенні заяви про скасування заочного рішення суду суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню лише за наявності спільно двох умов: якщо відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин та якщо судом встановлено, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи у судовому засіданні 30.06.2016 року ОСОБА_1 заявив клопотання про оголошення перерви з метою отримання правової допомоги, яка була задоволена судом незважаючи на те, що і до 30.06.2016 року відповідач, який знав про розгляд цивільної справи, міг звернутися за такою допомогою.

20.07.2016 року було призначене чергове судове засідання по цій справі, в яке відповідач не з'явився та не повідомив в установленому порядку про причини своєї неявки.

Надані відповідачем до заяви про скасування заочного рішення документи, яких вбачається, що ОСОБА_1 начебто здійснював догляд за дитиною у вказаний час, на переконання суду, не свідчать про те, що неявка відповідача відбулась з поважних причин та він не мав змоги повідомити суд про причини такої неявки, адже в медичній картці дитини ОСОБА_2 відсутні відомості про звернення за медичною допомогою саме у липні 2016 року, а у листку непрацездатності відсутній діагноз та не вказано за ким саме доглядав відповідач у вказаний час.

При цьому суд враховує також і те, що крім ОСОБА_1, у дитини є ще і матір, яка також могла б здійснювати догляд за дитиною, достовірно знаючи при цьому, що 20.07.2016 року ОСОБА_1 повинен з'явитися в судове засідання.

Крім того, причиною оголошення перерви у розгляді справи було саме надання відповідачеві часу для отримання правової допомоги, а три тижні, які пройшли між судовими засіданнями, вочевидь були достатніми для отримання такої допомоги та можливості представлення інтересів відповідача в судовому засідання його представником.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено того, факту, що він не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, адже повідомити суд про причини своєї неявки є його обовязком та поважних причин такого неповідомлення відповідачем не вказано.

Також відповідачем не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи та одночасно не були досліджені судом, а усі доводи відповідача, викладені у заяві про скасування заочного рішення суду та підтримані ним в судовому засіданні, зводяться до незгоди з рішенням суду в частині розміру пені.

Посилання відповідача про наявність підстав для застосування положень ст. 551 ч. 3 ЦК України, яка вказує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, не підтвердженні жодними доказами, адже в якості обставин, які мають істотне значення, відповідач посилався на незадовільний матеріальний стан, але будь-яких документів на підтвердження цього не надав.

Будь-яких нових доказів, які б не були досліджені судом при розгляді справи та ухваленні рішення, відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення спору та які б не були предметом дослідження в судовому засіданні, а також відповідачем не доведено, що він з поважних причин не з'явився в судове засідання та не мав змоги повідомити про це суд в установленому порядку.

Отже оскільки передбачених ст. 232 ч. 1 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення не встановлено, заява відповідача задоволенню не підлягає. Суд вважає за потрібне роз'яснити відповідачеві можливість оскарження рішення суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 231, 293 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Дацюк