У х в а л а

27 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення майна,

в с т а н о в и л а :

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року, позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» (далі - ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч» (далі - ВАТ «Сортнасіннєовоч»), задовольнив, ухвалив:

- визнати недійсним укладений 3 грудня 2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 21,3 кв.м на АДРЕСА_1, зареєстрований за № 10740;

- визнати недійсним укладений 3 грудня 2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 59,7 кв.м на АДРЕСА_2, зареєстрований за № 10744;

- повернути у власність ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» приміщення магазину площею 21,3 кв.м на АДРЕСА_1 та приміщення магазину площею 59,7 кв.м на АДРЕСА_2, витребувавши їх з володіння ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року залишила без змін.

13 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 257, 261, 264, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на те, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені всупереч інтересам товариства та меті його діяльності, оскільки відчуження спірних приміщень магазинів зумовлює припинення права власності на його основні фонди, що зі свого боку унеможливлює здійснення основного виду його діяльності.

Крім того, генеральний директор товариства, уклавши оспорювані договори купівлі-продажу з членом своєї родини за заниженою ринковою вартістю відчужуваних приміщень, за відсутності співрозмірної грошової компенсації, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

При цьому суди дійшли висновку про наявність правових підстав для перегляду судового рішення від 30 травня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Разом з тим у наданій постанові від 16 листопада 2016 року, на яку посилається заявниця, Верховний Суд України дійшов висновку щодо презумпції можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновок, викладений в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М.Сімоненко