Єдиний унікальний номер 725/1028/16-ц
Номер провадження 2/725/235/16
05.07.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Томко І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виготовлення паспорту та виїзд дитини за кордон,-
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з листопада 2009 року по 2010 рік перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають разом із нею.
Разом з тим, шлюбні та сімейні відносини із відповідачем у неї не склались. З часу припинення шлюбних відносин, вона самостійно несе усі витрати щодо матеріального забезпечення та утримання дочок, належним чином піклується про здоров'я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідач не приймає участь у вихованні та догляді дітей, не цікавиться їх розвитком, матеріальної допомоги не надає та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а також безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного та духовного розвитку.
У зв'язку з тим, що виїзд дітей за кордон сприятиме їх оздоровленню, розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей, а відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дітей за межі України й відповідно таку свою відмову не обґрунтовує, діючи виключно в інтересах дітей, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги просила суд позов задовольнити та надати дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду дітей за кордон без згоди батька та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у країни Шенгенської групи, Єгипту, Болгарії, Туреччини на період з червня по жовтень 2016 - 2018 року строком на 20 діб на відпочинок без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2, у супроводі матері дітей ОСОБА_1
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Від її представника через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначила, що підтримує поданий позов, просила його задовольнити. Також просила розгляд справи провести у її відсутності та у відсутності позивача, а також вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, підтвердженим відомостями адресно-довідкового бюро, а також шляхом розміщення оголошення в пресі, причину своєї неявки суду не повідомив.
Представник органу опіки та піклування Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду клопотання, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує у разі конкретизації позивачем відповідної країни, строку перебування та мети виїзду дитини за кордон. Просив розгляд справи провести у його відсутності.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах.
На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2009 по 2010 рік , під час яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
При цьому, як убачається із копій свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи, їх батьками вказано відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4-5).
Крім того, як убачається з матеріалів справи, діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утримання й відповідно відповідач будь-якої участі у їх матеріальному утриманні, а також вихованні та піклування не приймає. При цьому доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано.
Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач будь-якої участі у піклуванні та вихованні не приймає, не цікавиться їх розвитком й відповідно без будь-яких поважних причин не надає їй у добровільному порядку згоди на виїзд дітей за кордон на відпочинок разом із нею, а тому просила позов задовольнити.
Так, в ході розгляду справи встановлено, що дійсно, відповідач ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дітей за межі України без його супроводу як батька дитини й відповідно на даний час взагалі невідомо місце його проживання, а за останнім відомим місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не проживає, а також не значиться зареєстрованим у м. м. Чернівці та Чернівецькій області (а.с. 31).
Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Також слід зазначити, що згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками.
Відповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 просить надати їй дозвіл на виїзд малолітніх дочок за межі України у її супроводі без письмової згоди та без супроводу батька дитини - ОСОБА_2, який не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, однак в свою чергу відмовляється від надання такої згоди у добровільному порядку та позивач позбавлена можливості отримати таку згоду в позасудовому порядку.
При цьому, як установлено судом, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують відпочинку та оздоровлення, виїзд їх за кордон докраїни Шенгенської групи, Єгипту, Болгарії, Туреччини на період з червня по жовтень 2016, 2017, 2018 року строком на 20 діб не є таким терміном, що може суперечити інтересам дітей та порушувати права відповідача на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні й відповідно позбавить його права на участь у вихованні та спілкуванні з ними.
Крім того, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування джерела небезпеки для дітей під час подорожі до країн Шенгенської групи, Арабської республіки Єгипет, Болгарії, Туреччини, а також доказів того, що такий відпочинок дітей суперечитиме їх інтересам, а тривалість перебування дітей за кордоном може порушувати його права на спілкування з дітьми.
За таких обставин, суд ураховуючи вищевикладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи, те що відмова відповідача є безпідставною і такою, що порушує права малолітніх дітей на всебічний розвиток та право на відпочинок, оздоровлення, а також те, що судом не встановлено обставин, які б обмежували право на виїзд за кордон малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст. 1, 2, 4, 6, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 15-16, 313 ЦК України, ст.ст. 3-4, 57-60, 64, 208-209, 212-215, 218, 294-295 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виготовлення паспорту та виїзд дитини за кордон задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення паспортів для виїзду за кордон малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька дітей - ОСОБА_2.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до країн Шенгенської групи, Єгипту, Болгарії, Туреччини на відпочинок та оздоровлення, на період з червня по жовтень 2016, 2017 та 2018 року строком на 20 діб без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2, у супроводі матері дітей ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало