РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус», треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4, акціонерний комерційний банк «Укрсиббанк» про скасування рішень про державні реєстрацій речових прав, визнання недійсним договору купівлі-продажу, договору іпотеки та поновлення реєстрації права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним п.4.2. договору іпотеки від 04.06.2007 року укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в частині звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 №21203619 від 08.05.2015 року яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки №1-3696 від 04.06.2007 року, визнання недійсним договору купівлі продажу №1672 від 08.05.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за яким ТОВ «Кей-Колект» продало, а ТОВ «Міраклус» купило належну ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначену квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 №21203619 від 08.05.2015 року яким право власності на вище зазначену квартиру зареєстроване за ТОВ «Міраклус», скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за яким накладено заборону на нерухоме майно - спірну квартиру, зобовязання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень посилаючись на те, що зазначені рішення нотаріуса та укладенний договір купівлі-продажу та іпотеки спірної квартири порушують права та законні інтереси позивача.

В судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представники відповідача ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Міраклус» усудове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та не повідомили суд про причину неявки.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася проте, направила заперечення на позовні вимоги та просить суд розглядати справи без її участі.

Представник третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 за яким останній отримав в кредит кошти у розмірі 60000 дол. США, що дорівнювало еквіваленту 303 000 грн. на строк до 07 червня 2007 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 04 червня 2007 року між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 загальною площею 54,7 кв.м. Даний договір був забезпеченням основного зобовязання за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 04.06.2007 року.

АКБ «Укрсиббанк» переуступив право вимоги за договором іпотеки ТОВ «Кей-колект» 12 грудня 2011 року.

Рішенням про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 21203619 від 08.05.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстроване за ТОВ «Кей-колект» на підставі Договору іпотеки №1-3696 від 04.06.2007 року. В той же день було укладено Договір купівлі-продажу №1672 від 08.05.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за яким ТОВ «Кей-колект» продало, а ТОВ «Міраклус» купило належну ОСОБА_2 спірну квартиру.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21203719 від 08.05.2015 року право власності на квартиру було зареєстровано за ТОВ «Міраклус». Також, 08.05.2015 року було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21203736 за яким накладено заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-ІV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок 868), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих ВИКЛЮЧНО у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

З наведеного суд приходить до висновку, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Таким чином, законодавством на час вчинення оскаржуваних дій нотаріуса не передбачалася можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, у тому числі, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Договір іпотеки від 04.06.2007 року передбачав можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Приписами Договору іпотеки чітко встановлено, що для передачі Товариству права власності на квартиру у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором ОСОБА_2 та Товариство повинні були укласти окремий договір про задоволення таких вимог Товариства.

Оскільки даний окремий договір не укладено суд вважає, що правових підстав для передачі ТОВ «Міраклус»права власності на квартиру, що належить ОСОБА_2 і прийняття оскаржуваного рішення не було, які і не було в даному випадку рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Нормами п. 37 Порядку № 868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначені документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, із змісту договору іпотеки від 04.06.2007 року не вбачається безумовного переходу права власності на предмет іпотеки.

Приписами п.1 частини 2 статті 9 Закону № 1952-ІV, а також нормами п. 15, 42 Порядку 868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що подаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими вимогами та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема: відповідності відомостей про нерухоме майно наявних у Державному реєстрі прав та поданих документів.

В даному випадку відповідач, не дотримався вищевказаних вимог та не врахував умов передбачених в Договорі іпотеки від 04.06.2007 року.

Рєстрація права власності повинна вчинятися відповідним державним реєстратором Мін'юсту, що визначено пунктом 3 Порядку № 868 який встановлює, що у випадках, передбачених законодавством рішення щодо державної реєстрації прав приймає державний реєстратор Мін'юсту.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку № 868.

З огляду на викладені фактичні обставини, положення нормативно - правових актів, суд вважає, що у даному випадку державний реєстратор-приватний нотаріус ОСОБА_3, діяв поза межами повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном та не у спосіб що визначений законом, а тому рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 21203619 від 08.05.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 щодо реєстрації за ТОВ «Кей-колект» на підставі Договору іпотеки №1-3696 від 04.06.2007 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21203719 від 08.05.2015 року права власності на квартиру за ТОВ «Міраклус», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.05.2015 року, індексний номер 21203736 за яким накладено заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 є незаконними та підлягають скасуванню.

Вимогою ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені

частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-колект» яке в свою чергу не мало прав відчужувати квартиру на користь ТОВ «Міраклус» є незаконним суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1672 від 08.05.2015 року посвідченого вище зазначеним нотаріусом з яким ТОВ «Кей-колект» продало, а ТОВ «Міраклус» купило належну ОСОБА_2 спірну квартиру знайшли підтвердження у судовому засіданні тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 р. записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

На підставі вище наведеного суд вважає, що позовні вимоги про зобовязання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованими та також підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні представником позивача не доведено, не наведено мотивів та не представлено доказів правових підстав недійсності п.4.2. договору іпотеки від 04.06.2007 року укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 тому позовні вимоги в цій частині, не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у звязку із його безпідставністю, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті судом 02 липня 2015 року.

Судові витрати становлять 1339,80 грн. та підлягають стягненню з відповідачів рівними частками кожному, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, пропорційно до частини задоволеного позову.

Керуючись ст.ст. 214-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішень про державні реєстрацій речових прав, визнання недійсним договору купівлі-продажу, договору іпотеки та поновлення реєстрації права власності на квартиру задовольнити частково .

Скасувати Рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер 21203619 від 08.05.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстроване за ТОВ «Кей-колект» на підставі Договору іпотеки №1-3696 від 04.06.2007 року.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу №1672 від 08.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за яким ТОВ «Кей-колект» продало, а ТОВ «Міраклус» купило належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21203719 від 08.05.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ТОВ «Міраклус».

Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21203736 від 08.05.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за яким накладено заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2.

Зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус» рівними частками на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1339,80 грн.

Заходи забезпечення позову арешт на квартиру АДРЕСА_2, що належить ТОВ «Міраклус» накладеного на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 02 липня 2015 року, скасувати та зняти арешт.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 25 листопада 2016 року.

Суддя С. Стефанишин