АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Семенюк Т.А., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року даний позов задоволено частково.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року виправлено арифметичну описку з «13 159,76 грн.» на «16 766,99 грн.»

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 16 766 грн. 99 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у стягнення заборгованості по аліментам, не стягнення пені у розмірі визначеному позивачем та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги і не піддав оцінці фактичну заборгованість відповідача з наступних показчиків: сума заборгованості станом на 28.05.2013 року - 160 999,99 грн.; сума заборгованості станом на 01.12.2014 року - 191 390,67 грн.; сума заборгованості станом на 31.07.2015 року - 190 790,67 грн.; сума заборгованості з урахуванням 1% за кожний прострочений день виплати аліментів складає 201 067,42 грн. Не обґрунтовано не стягнув заборгованість по аліментах, прийнявши до уваги довідку про відсутність такої, яка спростована іншими доказами та не урахував,що розрахунок проводився позивачем за кожною місячною сумою, що повинна була надійти, шляхом помноження її на 1% та помножена на кількість прострочених днів, виходячи з наданих ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві розрахунків, щодо заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів. Зазначив ,що розрахунок пені, здійснений судом, є неправильним.

ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру пені ,що підлягає стягненню з відповідача та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача лише 605 грн. пені та відповідно змінити розмір судових витрат. Вважає, що суд порушив норми процесуального та матеріального права. Зазначає,що судом не було ураховано,що матеріальний стан платника аліментів змінився (погіршився) порівняно з тим періодом, коли він займався підприємницькою діяльністю та отримував відповідні доходи, які давали можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Лише починаючи із жовтня 2014 року відповідачу стало нараховуватись грошове забезпечення (яке він почав отримувати на руки лише з листопада 2014 року), що дало йому можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі (1 200 грн. щомісячно),що свідчить про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості із сплати аліментів,окрім періоду з листопада по грудень 2014 року за який правильно судом нарахована пеня в розмірі 605 грн. 00 коп.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, проти апеляційної скарги ОСОБА_4 заперечував.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2004 року, який розірвано 19.03.2008 року( а.с.6-7).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.8-9).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2008 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох синів по 1250 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 19.01.2008 року і до їх повноліття ( а.с.12-13).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, було ухвалено рішення, яким змінено розмір аліментів з твердої грошової суми в розмірі 2500 грн., по 1250 грн. на кожну дитину, на 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дітей ( а.с.14-16).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 09.04.2014 року рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2008 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі щомісячно з 1250 грн. на 600 грн. для кожного з синів, починаючи з дня набрання рішення законнної сили і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.49-52).

Дане рішення набрало законної сили 09.04.2014 року , зменшення розміру сплати аліментів відбувається з цього часу.

Згідно довідки розрахунку ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 04.12.2015 року заборгованість по сплаті аліментів на 01.12.2015 рік у відповідача - відсутня (а.с. 48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд виходив з того, що такі вимоги не грунтуются на нормах матеріального права.

Зазначений висновок суду є правильним та належним чином вмотивованим.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За правилами ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з ч.3, 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду про стягнення аліментів.

З огляду на зазначені норми матеріального права, з урахуванням відсутності спору щодо розміру заборгованості по аліментам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по аліментам і доводи апеляційної скарги представника позивача такого висновку не спростовують.

Разом із цим судом встановлено,що частина платежів за аліментними зобов'язаннями була проведена невчасно й тому у певний період мала місце заборгованість.

Частиною першою статті 196 СК України визначено ,що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15,від 16.03.2016 року у справах : №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01.06.2016 у справі № 6-535 цс 16.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2012 року по грудень 2012 рік, з січня 2013 року по травень 2013 року, з травня 2013 року по квітень 2014 року, з липня 2014 року по липень 2015 року в загальній сумі 16 766 грн. 99 коп.,тобто саме за ті періоди коли ним несвоєчасно сплачувалися аліменти.

При цьому здійснений судом розрахунок, відображений в окремих таблицях наведених у судовому рішенні по кожному періоду, належним чином мотивований, відповідає положенням ст.196 СК України та зазначеним правовим позиціям ВСУ,які в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи апеляційних скарг щодо неправильності проведення розрахунку є безпідставними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/852/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7151/2016

Головуючий у суді першої інстанції:Лукяненко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.