Справа № 755/3510/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Локоткова І.С., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Вимоги мотивує тим, що 20.05.1994 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_3 був виданий ордер № 1829 на проживання разом з ним - сином у квартирі АДРЕСА_1.

З 17.02.1997 року по 14.01.2000 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 березня 1998 року ОСОБА_2 був зареєстрований у АДРЕСА_7

Після розірвання шлюбу син постійно проживав із матір'ю в іншому місці. За період з 2000 року відповідач жодного разу не з'явився у квартирі.

Комунальні послуги нараховують із розрахунку на двох осіб, а тому всі витрати він має нести самостійно, при цьому має скрутне матеріальне становище, а відповідач не користується квартирою та не проживає в ній близько 16 років. Колишня дружина та син відмовляються від спілкування з ним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві (а.с. 66).

Відповідачем був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про вселення (а.с. 77).

Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 мотивує тим, що він з 05.03.1998 року зареєстрований в спірній квартирі.

Після розірвання шлюбу його батьків він залишився проживати з матір'ю за адресою АДРЕСА_2, хоча зареєстрований за адресою АДРЕСА_8

Після досягнення 18 років він вирішив проживати за місцем своєї реєстрації, проте всі спроби потрапити до квартири АДРЕСА_3 виявилися марними. Від слів сусідів він дізнався, що батько здає квартиру в найм, а на виручені кошти пиячить.

За час його неповноліття мати намагалася налагодити спілкування з його батьком, але останній час він вживав спиртне.

Будучи вже повнолітнім він неодноразово приїздив до квартири і намагався поспілкуватися з батьком.

01 лютого 2016 року в котре прибувши до батька з приводу спільного проживання, почув від відповідача, що він не бажає його бачити і має намір позбавити його житла, а квартиру переписати на племінника. Не погодившись з таким він повідомив про це балансоутримувача квартири - ЦКС № 95 та поліцію Дніпровського району м. Києва, яка в свою чергу не відреагувала на його заяву.

Так батько фактично позбавив його житла, а іншого житла він не має.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2016 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про вселення було об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (а.с. 99, 100).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник ОСОБА_6 підтримали первісний позов, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом та його представник ОСОБА_13 в судому засіданні заперечували проти первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи Дніпровського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подала заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Спірне жиле приміщення - це двокімнатна квартира АДРЕСА_4, обмінний ордер № 1829 на яку був виданий Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 20.05.1994 року на ім'я ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно довідки по формі № 3 від 05.02.2016 року № 538, виданої Центром комунального сервісу, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартира неприватизована (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є сином позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (а.с. 78).

Судом безспірно встановлено, що після розірвання шлюбу 14.01.2000 року між позивачем та ОСОБА_7 відповідач, який на той час був малолітнім, проживав зі своєю матір'ю у АДРЕСА_6.

На підтвердження обставин про непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 позивачем за первісним позовом надані акти від 16.01.2015 р., від 19.03.2015 р., від 20.05.2015 р., від 14.08.2015 р., від 13.11.2015 р., та від 29.01.2016 року, підписи осіб на яких затверджені начальником ЖЕД № 402 (а.с. 12-17). У даних актах зазначено про те, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає.

Свідки з боку позивача ОСОБА_1 підтвердили факт непроживання ОСОБА_2 за місцем його реєстрації.

Так, свідок ОСОБА_8 засвідчила, що ОСОБА_1 її сусід, він порядна людина. Сина позивача вона бачила ще маленьким, після розлучення ОСОБА_1 з дружиною відповідача більше жодного разу не бачила, лише у травні 2015 року в ЖЕКу. Влітку вона виїжджає на дачу. ОСОБА_9 у своїй квартирі живе один та сам сплачує за житло.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що є сусідом ОСОБА_11, заходить до нього у квартиру, квартирантів там не бачив, живе позивач сам. Відповідача він не бачив та син ОСОБА_9 ніколи не приходив.

У спростування доводів позивача за первісним позовом ОСОБА_2 надано копії заяв від 18.11.2005 року, 03.02.2010 року, 04.03.2011 року, 06.07.2012 року, 29.05.2013 року, 15.04.2015 року, 01.07.2015 року, 25.11.2015 року, 01.02.2016 року, які підписані ним і його матір'ю та адресовані начальнику ЖЕД-402 з проханням не вчиняти будь-яких дій зі спірною квартирою без повідомлення (а.с. 79-87).

Також з приводу намагання зняти позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 з реєстраційного обліку ОСОБА_4 зверталася до Управління поліції Дніпровського району м. Києва, про що свідчить висновок від 08.02.2016 року, складений інспектором поліції Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві (а.с. 88).

Статтею 71 Житлового кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. N 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Позов датований 12.02.2016 року та надійшов до суду 23.02.2016 року. У зв'язку з цим судом досліджувались спірні правовідносини до пред'явлення позовної заяви ОСОБА_1, у тому числі у період часу, що передував шести місяцям подачі основного позову.

Повнолітнім ОСОБА_2 став 06.05.2015 року.

Відповідач за первісним позовом суду пояснив, що він хоче жити з батьком та після досягнення повноліття неодноразово приїжджав і намагався попасти у спірну квартиру, хотів поговорити з позивачем щоб вселитися до нього та разом проживати, проте двері йому не відкривали, сусід сказав, що батько там не з'являється, бачили сусіди його нетверезого. Силоміць проникати у квартиру він не хоче, також не хоче сваритися з батьком. Коли він приходив вечором, то у квартирі горіло світло, але його в квартиру не впустили.

Суд приймає до уваги дані пояснення ОСОБА_2, оскільки вони підтверджуються показами свідка ОСОБА_12, яка засвідчила, що добре знає сім'ю сторін по справі, вона живе у будинку поруч вже 35 років, має собаку, з якою постійно прогулюється. Позивача ОСОБА_1 вона бачить у нетверезому стані. Також бачила, що син ОСОБА_9 неодноразово приїжджав до батька, можливо 8-10 разів це було, бачила ОСОБА_9 біля під'їзду будинку у різний час, він не міг зайти до спірної квартири, спілкувався з нею, пояснював, що хоче вселитися і жити з батьком. ОСОБА_5 також приїжджав зі своєю матір'ю, тоді вони викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач є її колишній чоловік з яким вона через зловживання ОСОБА_1 спиртним розірвала шлюб та з сином ОСОБА_5 пішла жити до своєї матері. ОСОБА_5 хоче жити з батьком, проте у спірну квартиру він потрапити не може. Їй син двічі розповідав, що їздив до батька, але двері йому не відкрили. Особисто вона з сином також їздила у лютому 2016 р. та в травні 2016 року, тоді викликали поліцію, так як не могли зайти в квартиру. Сусіди говорили, що у спірній квартирі живуть квартиранти.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 також подавав до ЖЕД-402 заяви від 01.07.2015 року, від 25.11.2015 року та від 01.02.2016 року з проханням не знімати його з реєстрації з квартири АДРЕСА_5 та без його відома не вчиняти будь яких дій з квартирою, так як він не має можливості проживати за місцем своєї реєстрації через аморальний спосіб життя батька (а.с. 85-87).

До письмових доказів ОСОБА_2 на підтвердження його викликів поліції та звернення до правоохоронних органів 18.05.2016 року та 25.05.2016 року з приводу чинення йому ОСОБА_1 перешкод у вселенні суд відноситься критично, так як ці події відбувалися вже після подачі первісного позову у цій справі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи надані сторонами докази у їх сукупності суд вважає, що ОСОБА_2 не втрачав інтерес до спірної квартири, намагався туди вселитися та не проживав там з поважних причин, так як відповідач за зуcтрічним позовом чинить йому перешкоди у проживанні, іншого житла ОСОБА_2 не має.

Позивач за первісним позовом в обгрунтування вимог також посилається на те, що всі обов'язки щодо договору найму житлового приміщення покладені лише на нього, при цьому нарахування проводиться на двох зареєстрованих мешканців квартири, хоча ОСОБА_2 там на проживає.

У зв'язку з цим у разі понесення за відповідача за первісним позовом витрат по оплаті житлово-комунальних послуг позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом для відновлення своїх майнових прав.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 72 ЖК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. N 2, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя