22.02.2016 Справа № 756/1184/15-ц
унікальний № 756/1184/15-ц
провадження № 2-п/756/43/16
УХВАЛА

22 лютого 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановив:

06 липня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики за розпискою від 19 грудня 2011 року у розмірі 2229526 грн. 91 коп.; 560115 грн. 18 коп. процентів за договором позики; 199374 грн. 68 коп. трьох процентів річних від простроченої суми позики та 3654 грн. судового збору.

Судом направлялась копія заочного рішення відповідачу, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення з поміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

05 лютого 2016 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій він посилається на те, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, відповідні докази в матеріалах справи відсутні, а відомості про розгляд справи відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Також відповідач вказує, що судом не було з'ясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, суд посилається на розписку, яка була підписана лише відповідачем і не свідчить про укладення договору позики, у зв'язку з чим сторони не дотримались письмової форми правочину, яким є договір позики, оскільки розписка не відповідає вимогам законодавства (не фіксує волевиявлення обох сторін, його зміст та умови). Таким чином, відповідач вважає, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, передбачених законодавством, не дотримались письмової форми правочину, яка є обов'язковою, у зв'язку з чим такий договір вважається неукладеним.

Крім того, відповідач зазначає, що кошти згідно з наявною розпискою він від позивача ніколи не отримував. Вказана розписка була написана як гарантія повернення коштів ТОВ «Алігор Лтд», співзасновником якого є відповідач, на користь інвесторів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за незавершене будівництво квартири. В Оболонському РУ ГУ МВС України в м. Києві знаходиться заява позивача з приводу порушення щодо відповідача кримінальної справи та результати її розгляду, відповідно до яких слідством не було встановлено факт передачі позивачем коштів відповідачу та прийнято до уваги усі пояснення та документи надані відповідачем.

Враховуючи викладене, відповідач просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на її необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, представника позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 завчасно та належним чином повідомлявся про всі судові засідання, в тому числі про судове засідання, яке відбулося 06 липня 2015, за зареєстрованим місцем проживання (АДРЕСА_1). Вказана адреса співпадає з адресою, вказаною відповідачем у своїй заяві про перегляд заочного рішення.

Зокрема, повістка про виклик в судове засідання, яке відбулося 24 березня 2015 року, разом з ухвалою про відкриття провадження в справі та копією позовної заяви з додатками, та в судове засідання, яке відбулося 06 липня 2015 року, які були направлені відповідачу за вказаним місцем проживання, повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином, відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду вказаної справи, про дату, час та місце її розгляду, проте не отримував адресовану йому кореспонденцію, на відділення поштового зв'язку для її отримання не звернувся.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у відповідача поважних причин, що унеможливлювали його явку в судові засідання, або отримання ним адресованої йому кореспонденції, до заяви про перегляд заочного рішення не додано.

На підставі викладеного у суду відсутні підстави для висновку, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин.

Посилання відповідача на відсутність рішення в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень не відповідають дійсності, оскільки з наданої ним роздруківки з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ним помилково було здійснено пошук рішення за номером провадження справи, тоді як необхідно було здійснювати за унікальним номером справи, за яким рішення міститься в базі даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики та навів обґрунтування своїх висновків.

Доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, доказів відсутності заборгованості за договором позики або існування заборгованості в меншому розмірі, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Наявні в матеріалах заяви про перегляд заочного рішення докази того, що відповідач є співзасновником ТОВ «Алігор Лтд», з яким громадянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22 серпня 2005 року уклали договори про пайову участь в будівництві житлового будинку, не спростовують наявність заборгованості відповідача за договором позики, оскільки вказані докази не мають відношення до правовідносин, що склалися між сторонами.

Враховуючи наведене, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до ч.4 ст.231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Маринченко