АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким вирішенням питання, ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_5 у повному обсязі.

В суд апеляційної інстанції , ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_5 та її представника, ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника ОСОБА_7, ОСОБА_15, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 7 січня 2014 року, задоволено у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про стягнення заборгованості (т.1, а.с.228-231).

Судом стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 1 041 479 грн. 77 коп.; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 347 159 грн. 92 коп. в межах вартості майна одержаного ОСОБА_6 у спадщину після смерті ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 347 159 грн. 92 коп. в межах вартості майна одержаного ОСОБА_7 у спадщину після смерті ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 347 159 грн. 92 коп. в межах вартості майна одержаного ОСОБА_8 у спадщину після смерті ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

9 березня 2016 року представник заявника, ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про видачу виконавчих листів (т.1, а.с.232).

25 березня 2016 року представником заявника отримано виконавчі листи у кількості семи штук (т.1, а.с.232).

26 квітня 2016 року ОСОБА_5 через свого представника звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони виконавчого провадження з ОСОБА_6 на її правонаступника ОСОБА_7 (т.1, а.с.234-236).

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині вимог про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив того, що наведені ОСОБА_5 причини пропуску такого строку не є поважними. В частині вимог заяви ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження судом відмовлено з тих підстав, що правонаступництво обов'язків ОСОБА_6 її спадкоємцем ОСОБА_7 перед ОСОБА_5 не відбулось. Крім того, суд дійшов висновку відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження щодо виконавчих листів, за якими відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки положення ст.378 ЦПК України можуть бути застосовані виключно до сторін виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі представник заявника зазначає, що виконавчі листи, видані на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року вперше 25 березня 2016 року.

Крім того, представник ОСОБА_5 посилається на те, що у ОСОБА_5 не було достатньо часу після смерті ОСОБА_6 звернутись до суду із заявою про отримання виконавчих листів та пред'явити їх до виконання, оскільки можливість пред'явити такі виконавчі листи в органи ДВС до померлої особи була відсутня; між сторонами існувала усна домовленість про добровільне виконання рішення суду. Також представник ОСОБА_5 зазначає, що заявнику не було відомо, хто успадкує майно ОСОБА_6 та отримає можливість виконати зобов'язання останньої в межах спадкового майна.

Указані доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, видані на примусове виконання судових рішень, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За змістом ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Частиною 1 ст.371 ЦПК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року набрало законної сили 7 січня 2014 року.

Із заявою про видачу виконавчих листів представник заявника звернулась до суду 9 березня 2016 року.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази, які б об'єктивно підтверджували поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчих листів до виконання. В суд апеляційної інстанції такі докази також не подавались.

Положеннями розділу VI ЦПК України, яким урегульовано порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, та Закону України "Про виконавче провадження" закріплено право особи звернення судового рішення до виконання, на користь якої таке рішення ухвалене.

Відтак обставина смерті боржника не являється підставою, яка б унеможливлювала звернення судового рішення до виконання шляхом пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Також ОСОБА_5 не була позбавлена можливості пред'явити вимоги кредитора до усіх можливих спадкоємців померлої ОСОБА_6

Наведені в апеляційній скарзі причини пропуску строку не спростовують правильності висновків районного суду щодо визнання їх неповажними оскільки ОСОБА_5, діючи на власний розсуд, не вдалась до звернення рішення суду від 25 грудня 2013 року до виконання.

Обставина отримання виконавчих листів після закінчення встановленого законом строку на їх пред'явлення до виконання сама по собі не може вважатись поважною причиною пропуску такого строку за умови, що отримання виконавчих документів з порушенням строку не спричинене іншими обставинами, які б об'єктивно унеможливлювали вчинити стягувачу таку процесуальну дію, наприклад довготривала хвороба тощо.

Тому доводи апеляційної скарги у цій частині відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження ОСОБА_6 її правонаступником ОСОБА_7 апеляційний суд також погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилом п.1 ч.1 ст. 37 цього Закону виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Виконавче провадження зупиняється у випадку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника (ч.2 ст.39 цього Закону)

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк (ч.5 ст.39 цього Закону).

У даному випадку щодо частини з виданих судом виконавчих листів виконавче провадження не відкрите і судом не знайдено підстав для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Щодо решти виконавчих листів, по яким відкрите виконавче провадження, у розпорядженні суду немає даних про здійснення процедури, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Водночас, боржник - ОСОБА_6, померла до видачі виконавчих листів за заявою стягувача від 9 березня 2016 року, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 є кредитором померлої у зобов'язаннях за договором позики від 17 червня 2011 року, які унаслідок ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики трансформувалися у зобов'язання по виконанню рішення суду (т.1, а.с.226-232).

Відповідно до положень ч.1 ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За правилом ч.1 ст.1282 ЦК України у випадку смерті боржника у зобов'язанні, яке не є нерозривно пов'язаним з його особою (ст.608 ЦК України) його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому, такий обов'язок виникає виключно за умови пред'явлення кредитором спадкодавця протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.1 ст.1281 ЦК України).

Як встановлено районним судом в ході розгляду заяви, ОСОБА_5 дізналась про смерть ОСОБА_6 у день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, у встановлений законом строк вимог до спадкоємців померлої виконати зобов'язання останньої за договором позики від 17 червня 2011 року, які унаслідок ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики трансформувалися у зобов'язання по виконанню рішення суду, ОСОБА_6 не пред'явила.

Крім того, на час смерті ОСОБА_6 та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_2) виконавчі листи кредитором (стягувачем) не були отримані, рішення суду не зверталося до примусового виконання, виконавче провадження не відкривалося та не зупинялося у зв'язку зі смертю боржника відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавчі листи отримані кредитором (стягувачем) більш ніж через два роки після смерті боржника.

Відповідно до ч.4 ст.1282 ЦК, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З огляду на викладене, висновок районного суду про відсутність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Посилання представника позивача на неправильне застосування судом положень статті 1281 ЦК України при розгляді заяви, оскільки рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року задоволено у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_17, що випливають з договору позики від 17 червня 2011 року, а тому на її думку за аналогією закону необхідно застосовувати положення ст.1231 ЦК України до даних правовідносин, є безпідставними.

Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Положеннями ст.1231 ЦК України урегульовано порядок спадкування обов'язку відшкодування майнової та моральної шкоди, що за своєю правовою природою є деліктними правовідносинами, у той час як підставою даного спору є зобов'язання за договором позики, що виникають з цивільно-правових відносин.

Відповідно до назви статті 1231 ЦК України, вона регулює спадкування обов'язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем, тобто є спеціальною нормою у сфері спадкування.

Водночас, порядок задоволення вимог кредитора за зобов'язанням у цивільно-правових відносинах, боржник в якому помер, та таке зобов'язання не є нерозривно пов'язаним з особою боржника, прямо урегульований положеннями цивільного законодавства, а саме ст.1281, 1282 ЦК України.

Частиною 1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Глава 50 ЦК України містить вичерпний перелік підстав припинення зобов'язань за законом. Рішення суду про задоволення вимог кредитора саме по собі не припиняє зобов'язань боржника.

Таким чином, підстави для застосування аналогії закону - ст.1231 ЦК України, до правовідносин, що виникли між сторонами, відсутні.

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом при вирішенні питання не враховані положення Конституції України щодо обов'язковості до виконання судових рішень відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки оскаржувана ухвала жодним чином не спростовує обов'язковість судового рішення. Судом відповідно до вимог процесуального закону вирішувались конкретні питання, пов'язані з виконанням судового рішення, поставлені стягувачем, який, діючи на власний розсуд, протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили не отримував виконавчих листів та не пред'являв їх до виконання.

Враховуючи викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома