Справа № 309/79/16-ц
Провадження № 2/309/464/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Савицький С.А.

при секретарі судового засідання Росоха В.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Техномаш, третя особа управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі про спростування інформації, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_4К звернулася до суду з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства Техномаш із вимогою про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в обґрунтування якого зазначила, що у своєму листі від 08 лютого 2007 року за № 3/25 відповідач під назвою Роз'яснення відносно довідки №3/132 від 20.06.2006 року поширив недостовірну інформацію наступного змісту: Оскільки професія Монтажник радіоелектронної апаратури і приладів не передбачена Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36, правом на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_4 не користується. Довідка за № 3/132 від 20.06.2006р. видана моїм заступником помилково.

Представник позивача зазначив у судовому засіданні, що внаслідок поширення недостовірної інформації відповідач принизив честь, гідність та ділову репутацію позивачки, негативно виставив її в очах колишніх колег по роботі, близьких тощо.

В судовому засіданні позивачка і її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві і просили суд їх задовольнити визнавши наведену вище інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки та зобов'язати відповідача у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання листа № 3/25 від 08 лютого 2007 року під назвою Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року. і надіслання листа Начальнику Управління Пенсійного Фонду України в місті Хуст та Хустському районі наступного змісту: У листі № 325 від 08 лютого 2007 року, який адресований начальнику Начальнику Управління Пенсійного Фонду України в місті Хуст та Хустському районі, під назвою Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року. поширено недостовірну інформацію наступного змісту, а саме: Оскільки професія Монтажник радіоелектронної апаратури і приладів не передбачена Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36, правом на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_4 не користується. Довідка за № 3/132 від 20.06.2006 р. видана моїм заступником помилково.

Представник відповідача ПАТ Техномаш та третьої особи Управління Пенсійного фонду в м. Хуст і Хустському район, проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до вимог статті 3 Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Таким чином правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК України) тощо.

Згідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Суд констатує, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами міжнародного права - Європейською конвенцією про захист прав людини і основних свобод і відповідними нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України Про інформацію.

Отже, за змістом статей 200 і 201 ЦК України суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права, гідність та ділова репутація являються особистими немайновими благами , які охороняються цивільним законодавством.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.. 10 ЦК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із урахуванням роз'яснень, які викладено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації та юридичної особи відповідачем у даній справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є юридична особа ПАТ Техномаш, яка поширила недостовірну інформацію і знайшло свій вираз у листі від 08 лютого 2007р. за № 3/25.

При цьому в п. 15 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009р. за № 1 визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Суд констатує, що факт поширення відповідачем інформації у листі від 08 лютого 2007 року за № 3/25, ним не заперечується. Доказів протилежного відповідачем не надано, про їхнє існування суду не повідомлено.

Поряд із цим, суд зазначає, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, в силу положень п. 15 Постанови ПВСУ № 1 від 27.02.2009 року, відповідачем здійснено поширення недостовірної інформації, яка стосується інтересів позивачки, що випливає зі змісту інформації, наведеної у листі від 08 лютого 2007 року за № 3/25, оскільки містить у собі фактичні дані, які стосуються інших правовідносин.

Зокрема, досліджуючи усі обставини справи у сукупності, суд зазначає, що працюючи монтажником радіоелектронної радіоапаратури і приладів позивачка була зайнята роботою на підприємстві відповідача з свинцевими сплавами з повним робочим днем без відриву на інші роботи. При виконанні робіт: монтажу, розпайки, пайка, виробів основної продукції виділялась шкідлива речовина: свинець (1 кл. небезпеки) з 15.12.1978р. по 03.07.1989 року, 03.07.1989р. по 11.01.1991 p., що стверджується наказами ВАТ «Техномаш» від 15.12.1978 року №370-к, від 03.07.1989р., №71-к від 11.01.1991 року.

При цьому, відповідач і третя особа по справі не зазначили у своїх поясненнях і не надали будь-яких доказів на підтвердження своїх пояснень, які б спростовували наведені вище фактичні дані і обставини, а саме те, що позивачка працювала монтажником радіоелектронної радіоапаратури і приладів та була зайнята роботою з свинцевими сплавами з повним робочим днем без відриву від виробництва при виконанні якої виділялась шкідлива речовина: 1 кл. небезпеки.

Посилання представника відповідача і представника третьої особи на наявність листа від 27.12.06 № 282/13/82-06 (а.с. 28) не є таким, що спростовує вимогу про недостовірність поширеною відповідачем інформації.

Зокрема, зі змісту даного листа вбачається, що відповідачу було надано роз'яснення стосовно норм Закону України Про пенсійне забезпечення, а саме те, що питання призначення працівникам інших виробництв, професій та посад пенсій залежно від умов праці може встановлюватися за результатами атестації робочих місць.

Надаючи правову оцінку кожному доказу окремо і у сукупності із іншими доказами у справі, суд зазначає, що відповідачем не розмежовано поняття професії і умов праці, про що зазначалося у листі від 27.12.06 № 282/13/82-06, що фактично призвело до ігнорування роз'яснень, викладених у останньому абзаці згаданого вище листа.

У даному випадку, відповідачем не додано належних і беззаперечних доказів того, що ним проводилася атестація робочого місця позивачки і за результатами такої атестації не виділялася шкідлива речовина 1 кл. небезпеки (окись свинцю).

Отже, без посилання на конкретні докази чи будь-які інші обставини, що не потребують доведення відповідач поширив недостовірну інформацію відносно позивачки, яка поставила під сумнів факт багаторічної трудової діяльності позивачки, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 10-14) умови її праці на підприємстві відповідача, наявності виділення під час виконуваної нею робіт шкідливої речовини 1 кл. (окись свинцю).

Доказів того, що пояснення позивачки та її представника щодо фактичних даних, які зазначені у медичній карті умов праці позивачки і містять формулювання про те, що за роботу з шкідливими умовами праці було встановлено наступні пільги і компенсації: 6-додаткових днів до відпустки; 4% - за шкідливі умови праці; спеціальне харчування (сік яблучний), відповідачем та третьою особою не надано, що у сукупності із наведеними вище обставинами, свідчить про порушення особистих немайнових прав позивачки.

Суд окремо звертає увагу, що всупереч вимогам ч.3 ст. 277 ЦК України, згідно яких негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Із урахуванням принципів належності і допустимості засобів доказування у цивільному процесі, правдивість поширеної відповідачем інформації, останнім не доведено. Про існування будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача, відповідачем суду не повідомлено.

Згідно статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У Постанові Верховного Суду України від 09 квітня 2012 року було встановлено, що 21 липня 2011 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі за заявою № 38182/03, яким установлено наявність порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року за заявою № 38182/03, яке набуло статусу остаточного 21 жовтня 2011 року зазначено про порушення ст. 8 Конвенції через неспроможність держави організувати належний контроль і забезпечити дотримання справедливого балансу між інтересами заявниці та інтересами суспільства в питанні адекватного екологічного дослідження наслідків використання джерела, що здійснює негативний вплив на особу.

У контексті даної справи і з метою дотримання положень ст. 8 Конвенції суд вважає за необхідне врахувати положення ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини і наведену вище практику Європейського суду з прав людини, як джерело права забезпечивши адекватний і ефективний спосіб захисту особистих немайнових прав позивачки, які гарантовані нормами національного законодавства України.

Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб - фігурантів інформації.

У судовому засіданні встановлено, що спірна інформація викладена відповідачем, не відповідає дійсності, не підтверджена жодними достовірними доказами, порушує право позивачки на повагу до її гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів набуту нею суспільну оцінку, принижує та порушує її особисті немайнові права.

Дані обставини справи стверджуються також матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Згідно п. п. 22, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, тому на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо); у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація; крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску; редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються.

Під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов'язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність спростування вищевказаної недостовірної інформації шляхом зобов'язання відповідача - Відкритого акціонерного товариства Техномаш відкликати лист № 3/25 від 08 лютого 2007 року під назвою Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3,8, 32, 68 Конституції України, ст. ст. 13, 201, 275 277 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати такою, що не відповідає дійсності (недостовірною) та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 інформацію, яка зазначена відповідачем - Відкритим акціонерним товариством Техномаш (код ЄДРПОУ-14309712) відносно позивачки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код-) у листі № 3/25 від 08 лютого 2007 року під назвою: Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року. наступного змісту: Оскільки професія Монтажник радіоелектронної апаратури і приладів не передбачена Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36, правом на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_4 не користується. Довідка за № 3/132 від 20.06.2006 р. видана моїм заступником помилково.

Зобов'язати відповідача - Відкрите акціонерне товариство Техномаш () у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання листа № 3/25 від 08 лютого 2007 року під назвою Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року. і направлення листа Начальнику Управління Пенсійного Фонду України в місті Хуст та Хустському районі наступного змісту: У листі № 325 від 08 лютого 2007 року, який адресований начальнику Начальнику Управління Пенсійного Фонду України в місті Хуст та Хустському районі, під назвою Роз'яснення відносно довідки № 3/132 від 20.06.2006 року. поширено недостовірну інформацію наступного змісту, а саме: Оскільки професія Монтажник радіоелектронної апаратури і приладів не передбачена Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36, правом на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_4 не користується. Довідка за № 3/132 від 20.06.2006 р. видана моїм заступником помилково.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги через Хустський районний суд Закарпатської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_5