Єдиний унікальний номер 229/1810/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2087/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряк Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до при-ватного вищого навчального закладу «Донецький університет економіки та права» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дружківського місько-го суду Донецької області з позовом до приватного вищого навчального закладу "Донець-кий університет економіки та права" про захист прав споживачів .

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_2 зазначив, що 29 вересня 2013 ро-ку між ним та приватним учбовим закладом "Донецький університет економіки та права" було укладено договір № 01/13 про надання освітньої послуги.

Згідно п. 5.4 договору плата за надання освітньої послуги повинна вноситься кожний семестр до 01 грудня та до 01 квітня в розмірі 4290 гривень. Позивач своєчасно вносив платежі згідно вищезазначеного договору, проте відповідач так і не приступив до повноцінного виконання своїх обов'язків по договору. В перший рік навчання послуги надавались неякісно, а з грудня 2014 року відповідач взагалі перестав надавати освітні послуги відповідно до договору № 01/13 від 27 вересня 2013 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача в усній, електронній та письмовій формі зі скаргами на невиконання послуги освітнім закладом.

Крім того 15 березня 2016 року він отримав письмове повідомлення від відповідача про те, що договірні стосунки з ним припинені у зв'язку з тим, що він порушив умови до-говору, і що сума його заборгованості перед відповідачем складає 5 005 гривень. Зазначив, що такі дії відповідача є незаконними та з ознаками шахрайства.

Оскільки в Договорі не прописані штрафні санкції за порушення договірних зобов'я-зань, то застосовуються норми ЦК України.

Сума оплати в розмірі 12 870 гривень сплачена відповідачу за освітні послуги за весь час повинна бути відповідачем повернута, оскільки відповідач не приступив до виконання умов договору, не виконав умови договору та не надав освітніх послуг.

Позивач також зазначив, що відповідач повинен сплатити йому неустойку в розмірі 3%, що складає 386,10 грн.

Крім того діями відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яка складається із істотних моральних та емоційних хвилювань, поглиблених відсутністю інформації про причини невиконання відповідачем його обов'язків відповідно до умов договору.

27 липня 2016 року позивач подав уточнені позовні вимоги, згідно яких просив ви-знати неправомірним розірвання договору № 01/13 від 27 вересня 2013 року відповідачем в одностороньому порядку від 18 листопада 2015 року і розірвати договір з 30 травня 2016 року у зв'язку з невиконанням договірних обов'язків відповідача. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12 870 гривень, 3% неустойки у сумі 386,10 гривень, моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень (а.с.44).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ПВНЗ «Донецький університет еконо-міки та права» про захист прав споживачів було відмовлено.

При ухвалені рішення суд виходив з того, що відповідно до Закону України «Про за-хист прав споживачів» немає підстав для розірвання договору від 27 вересня 2013 року, адже відповідач своєчасно приступив до надання послуг, та позивач їх отримував. Дія договору закінчується 28 вересня 2016 року, а отже твердження позивача про несвоєчасне виконання послуг також є необґрунтованим. В свою чергу доводи позивача про те, що освітні послуги все ж надавалися, але неякісно, не знайшли свого підтвердження.

Натомість підстави для відрахування ОСОБА_2 були, адже він перестав опла-чувати послуги відповідача, починаючи з 2015 року.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року скасувати та ух-валити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що при належному виконанні ним своїх зобов'язань, відповідач з грудня 2014 року повністю перестав надавати освітні послуги.

Позивач звертався з компромісним варіантом про переведення його до іншого на-вчального закладу, проте йому було відмовлено, до того ж через два місяці після отри-мання запиту, що є порушенням Закону України «Про звернення громадян». У відповіді відповідач посилався на Закон України «Про вищу освіту», наказ № 245 від 15.07.1996 року «Про затвердження Положення про порядок переводу, відрахування та відновлення студентів вищих навчальних закладів». Проте дані нормативно-правові акти стосуються студентів, а не аспірантів, а отже не підлягають застосуванню. Наказ № 556 від 07.05.2014 року передбачає процедуру переведення до іншого ВНЗ через подання заяви ректору, про-те оскільки ДОНУЕП офіційно знаходився у м. Артемівськ, дане положення було неакту-альним.

Позивач зазначає, що йому не були надані матеріали, які відповідач використовував у якості доказів, а саме наказ про звільнення № 67/1 від 18 листопада 2015 року та інші. У судовому засіданні була проігнорована вимога позивача про ознайомлення з даними до-кументами.

Позивач вважає, що суддею у суді першої інстанції було неуважно вивчено справу, та зазначає наступне. В оскаржуваному судовому рішення суддею зазначені протилежні твердження, що «представник відповідача погоджується з тим, що позивачем було спла-чено за навчання 27.11.2013 року, 28.03.2014 року та 25.11.2014 року», і так само зазначе-но, що «позивач не заперечував факт того, що не сплатив за другий семестр 2014 року». Проте саме формулювання «другий семестр 2014 року» свідчить про неуважність судді, адже навчальний рік триває 2013-2014 р., 2014-2015 р.

Суддею було невірно процитовано позовну заяву та зазначено, що «позивач просить розірвати договір, оскільки відповідач так і не почав виконувати свої обов'язки». Проте це не так, в період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року послуги виконувалися неякісно, а з грудня 2014 року перестали виконуватися взагалі, та саме це стало підставою для звернення до суду.

В рішенні суддя посилається на ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав спожи-вачів», відповідно до якої якщо значну частину договору більше як 70 % виконано, спо-живач має право розірвати договір тільки відносно тієї частини договору, що залишилася. Проте насправді було виконано менше 30% послуги, а саме лише перший курс з трьох.

Також в рішенні зазначено, що позивача було відраховано за неоплату навчання, проте відповідно до наказу його біло відраховано за невиконання індивідуального плану, а відповідних доказів того, що позивач не оплатив послугу не було надано.

Крім того судом не були враховані та належним чином досліджені наступні докази - переписка з навчальним закладом, а саме звернення позивача від 18.04.2014 року та 10.07.2014 року та відповіді на них, е-мейл переписка.

Таким чином умови договору не виконувалися у повному обсязі з самого початку, а згодом їх виконання припинилося повністю. І відповідно позивач не мав можливості ви-конувати в подальшому свій індивідуальний план з навчання. Та відповідач не повідомив належним чином позивача про одностороннє розірвання договору, лише 15.03.2016 йому було надіслано відповідний лист, а 14.07.2016 року вже під час судового розгляду справи відповідач надіслав лист про відрахування позивача з аспірантури.

Крім того суддею були порушені строки розгляду справи, замість двох місяців з дня відкриття провадження у справі, розгляд тривав більше чотирьох місяців. Та всупереч вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України про те, що у разі повторної неявки відповідача суд зо-бов'язаний прийняти рішення без його участі, рішення не було прийнято, а розгляд справи 6.10.2016 року відкладено на 25.10.2016 року.

Позивач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задо-вольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з винесенням нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що відповідач отримав судову повістку лише в день розгляду справи. Вислухавши думку позивача колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах цивільної справи (а.с.105) є телефонограма, зареєстрована в Журна-лі телефонограм, відповідно до якої відповідача було попереджено про день та час судо-вого засідання 16 листопада 2016 року в 10 годин 55 хвилин, тобто за тиждень до судово-го засідання. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справ у відсутність представника відповідача, який нале-жним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід за-лишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора Дон УЕП № 82 від 27 ве-ресня 2013 року ОСОБА_2 зарахований до аспірантури «Донецького університету економіки та права» на навчання за спеціальністю 08.00.04 "Економіка та управління під-приємства (за видами економічної діяльності)" з відривом від виробництва (а.с.50).

27 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПВНЗ "ДонУЕП" укладений договір про надання освітньої послуги, а саме навчання за спеціальністю 08.00.04 економіка і управління підприємствами (за видами економічної діяльності), за яким виконавець (ПВНЗ «Дон УЕП») взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника (ОСОБА_2.) надати аспіранту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти; забезпечи-ти дотримання конституційних і договірних прав аспіранта у процесі навчання; інформу-вати аспіранта з усіх питань, що стосуються надання освітньої послуги; здійснити керів-ництво аспірантом при підготовці дисертації; надати можливість користування бібліотеч-ним фондом університету та ІЕП НАН України; залучити аспіранта до педагогічної прак-тики з відповідною оплатою. Замовник зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та термінах, що встановлені договором. Пунктом 5 Договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги складає 25 740 грн., сума оплати за кожний семестр до 01 грудня та 1 квітня складає 4 290 грн. Замовник вносить плату за навчання згідно п.4.2 Договору за квитанціями, виданими банком.

З наданих квитанцій про оплату навчання, оплата проведена 27 листопада 2013 року в сумі 4290 гривень, 28 березня 2014 року в сумі 4290 гривень, 25 листопада 2014 року в сумі 4290 гривень (а.с.10,11). Більше оплата позивачем за навчання не здійснювалась.

Судом встановлено, що позивач отримав освітні послуги за перший, другий семестр 2013-2014 рік.

Пунктом 7.2 Договору передбачено припинення договору у випадку систематичного порушення або невиконання умов Договору однією зі сторін (а.с.9 зворотний бік)

Наказом в.о. ректора Берсуцької С.Я. № 67/1 від 18 листопада 2015 року ОСОБА_2 було відраховано з аспірантури у зв'язку з невиконанням індивідуального плану (а.с. 40).

Отже суд першої інстанції прийшов до висновку, що немає підстав для розірвання договору від 27 вересня 2013 року, стягнення суми оплати за освітні послуги, суми не-устойки та моральної шкоди, і з цим висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Пунктом 22 Постанови Кабінету Міністрів № 309 від 01 березня 1999 року Про за-твердження «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» аспі-рант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторанту-ри за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закла-ду, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин передбачених пунктом 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищо-го навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника ви-щого навчального закладу, наукової установи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і ви-магати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" як-що під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи по-вторного виконання роботи;

4) відшёкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час прий-мання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі не-можливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох ро-ків з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Але, як було встановлено судом, відповідач своєчасно приступив до надання послуг та позивач отримав знання по філософії та англійськиї мові, що підтверджується посвід-ченням про здачу іспитів з даних дисциплин.

Позивач в апеляційній скарзі, так само як і у позові зазначає, що перший навчальний рік освітні послуги надавалися неякісно, а згодом з другого курсу взагалі перестали нада-ватися. На підтвердження цього ОСОБА_2 надав до суду свої звернення до відповіда-ча, е-мейл переписку, зазначивши, що в суді першої інстанції ці докази не були належно досліджені (а.с. 12-14, 59-68).

Проте необхідно зазначити, що е-мейл переписка, на яку посилається позивач, не може бути належним доказом у справі, адже невідомо, хто є власником тих поштових скриньок, з якими власне здійснюється переписка.

Тому аргументи позивача щодо того, що дані докази не були досліджені, є необґрун-тованими.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона по-винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе-речень.

Отже позивачем не було доведено, що освітні послуги надавалися неякісно. Перепи-ска начебто з науковим керівником не є належним доказом, який може підтвердити неви-конання відповідачем своїх обов'язків. Так само не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що його не було запрошено до участі в науковій раді, засіданнях кафед-ри, наукових семінарах, те, що не була надана педагогічна практика. І тому в даному ви-падку не є вирішальним те, яку частину послуги вже було надано, більше 70 відсотків чи менше.

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що йому було неправомірно відмовлено у переведенні до іншого навчального закладу. У своєму зверненні від 10.07.2015 року він наводить механізм, за яким його має бути переведено, у відповідності до додатку № (а.с. 14). Проте немає інформації, чи був цей додаток переданий до освітньої установи, так са-мо його не було надано до суду. У відповіді, яка була надана ОСОБА_2 були наве-дені нормативно-правові акти, що регламентують порядок переводу до іншого навчально-го закладу (а.с.16). Необхідно зазначити, що відмова у переведенні до іншого навчального закладу не є підставою вважати, що навчальний заклад не надає освітніх послуг, адже від-повідно до п. 21 Постанови Кабінету Міністрів № 309 від 01 березня 1999 року Про за-твердження «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» переве-дення аспірантів або докторантів до іншого вищого навчального закладу, наукової установи, а також на іншу форму навчання здійснюється керівниками віщих навчальних закладів, наукових установ.

Позивач у апеляційній скарзі посилається на те, що суддею невірно зазначена при-чина відрахування, а саме неоплата освітніх послуг починаючи з 4 семестру. Проте у су-довому рішенні зазначено: «ОСОБА_2 не сплатив за навчання за другий семестр 2014 року, перший семестр 2015 року, тому його згідно до умов договору не могло бути допу-щено до екзаменаційної сесії, і він був позбавлений можливості виконати індивідуальний план», тобто причина відрахування є саме невиконання індивідуального плану.

Щодо твердження апелянта про неуважність та упередженість суду через викорис-тання словосполучень «другий семестр 2014» року тощо, необхідно зазначити, що у зв'язку з тим, що кожний навчальний рік майже повністю співпадає з календарним роком, наведений вислів є лише спрощенням, адже з рішення вбачається, що по суті вірно визна-чено, за які семестри було сплачено, а за які ні, і так само, коли, у якому семестрі, на думку позивача перестали надаватися освітні послуги.

Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції було невірно визначено під-ставу позову, проте у рішенні зазначено: «щодо доводів позивача про те, що освітні пос-луги все ж таки надавались, але неякісно, позивачем до суду не надано доказів на підтве-рдження цих доводів», з чого зрозуміло, що підставою позову є саме неякісне надання по-слуг, як і вказує апелянт.

Щодо посилання позивача на той факт, що його було не повідомлено про невико-нання ним своїх обов'язків за договором № 01/13 від 27 вересня 2013 року, необхідно за-значити, що викликає сумніви той факт, що особа, яка є здобувачем наукового ступеню, а саме є аспірантом, та навчається з відривом від виробництва, до отримання офіційного повідомлення про його відрахування не «помічає», що не виконує індивідуальний план з навчання та не здійснює активних дій щодо захисту своїх порушених прав. Натомість, не сплачуючи за подальше навчання, таким чином не виконує зі свого боку обов'язки за до-говором № 01/13 від 27 вересня 2013 року, що не дозволяє в подальшому здавати необхід-ні іспити, переходити на наступний курс та власне виконувати належним чином індивідуальний план навчання.

Позивач зазначає, що розгляд справи замість встановлених законодавством двох мі-сяців тривав чотири, проте це не є підставою для скасування вірного по суті рішення від-повідно до вимог ст. 303, 309 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року за-лишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: