У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Максимчук З.М., Хилевича С.В.

Секретар судових засідань ОСОБА_1

З участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду від 19 травня 2015 року в справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ОСОБА_4 Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_2, третя особа ПП «КНГ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_2, третя особа: ПП «КНГ» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/01-09-0-0/07-149 від 13 серпня 2013 року в сумі 1 612 227 (один мільйон шістсот дванадцять тисяч двісті двадцять сім) грн.. 09 коп., з яких: 1 142 339,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245 127,52 грн. - заборгованість за відсотками; пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту 175 181,67 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом 49 578,03 грн., звернуто стягнення на належне ОСОБА_2 майно - предмет іпотеки за іпотечним договором №12/166-1/185 від 13 серпня 2012 року шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною продажу, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а саме:

- нежитлова будівля, сервісний центр, загальною площею 344,1 кв.м., яка знаходиться по вул. Зеленій 10 Б в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду Рівненської області по справі №3/26 від 13.02.2009 року, зареєстроване 23.02.2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №4 за реєстровим №30-173 з реєстраційним №26510390, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації №21950221 від 23.02.2009 року, та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації №35084579 від 07.08.2012 року;

- будівля магазину (заг. площа 122,0 кв.м.) з допоміжним приміщенням (заг. площа 16,1 кв.м.), яка знаходиться по вул. Зеленій 10 Б в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 р. (бланк серії САЕ №610767), видане Виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради на підставі Рішення Виконавчого комітету Великожитинської сільської ради №152 від 31.07.2012 року, зареєстроване 01.08.2012 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №4 за реєстровим №209-365 з реєстраційним №37268021, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації №35022957 від 01.08.2012 р., та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації №35084606 від 07.08.2012 р.;

- земельна ділянка площею 0,7000 га, що розташована в с. Великий Житин на території Великожитинської сільської ради Рівненського району та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЗ №001279 від 09.01.2009 року, виданий Управлінням Держкомзему у Рівненському районі на підставі Договору купівлі-продажу №4100 від 04.12.2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03. Витяг з Поземельної книги про земельну ділянку №ВТ-32012 від 07.06.2012 року, наданий Управлінням Держкомзему у Рівненському районі. Кадастровий номер 56:246:815:00:03:017:0244.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність та необґрунтованість, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції покликався на укладений між сторонами Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/116-1/183 від 13.08.2012 року та Кредитний договір №010/01-09-0-0/07/149 від 13.08.2013 року. Проте не взяв до уваги існування кредитного договору №010/116-1/184 від 13.08.2012 року, що був укладений сторонами в межах Генерального договору. Існування даного договору є визначальним у вирішенні даної справи, оскільки в межах Генерального договору від 13.08.2012 року боржником було отримано 2608687 грн., в той час, як відповідно до п.1.2. Генерального договору, загальний ліміт становить 1500000 грн.

Зазначає, що оскільки Генеральним договором визначено загальний ліміт в розмірі 1500000 грн., а договори про проведення кредитних операцій можуть укладатися лише за умови наявності достатньої суми невикористаного позичальником загального ліміту отриманих грошових коштів ПП „КНГ за кредитним договором №010/01-09-0-0/07/149 від 13.08.2013 року суперечать вимогам Генерального договору та умовам проведення кредитних операцій та знаходиться поза межами договірних відносин, що визначені у Генеральному договорі.

Також зазначає, що іпотечний договір №12/166-1/185 від 13.08.2012 року не містить положень, які б визначали, що він має нести додаткову відповідальність за порушення кредитних зобовязань ПП «КНГ». Проте, судом першої інстанції збільшено відповідальність поручителя на 358 467, 87 грн. Судом не враховано, що за договором боржником виступає юридична особа, а тому штрафні санкції можуть бути стягнуті лише в межах 6-ти місячного строку, а тому судом безпідставно збільшено час прострочення майже до 2-х років і звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Просив рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а оскаржуване рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшла до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що 13 серпня 2012 року між Приватним підприємством «КНГ» та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», (правонаступник якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль»), укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/116-1/183 (зі змінами від 13 серпня 2013 року), відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, укладеними в рамках цієї угоди, і які є її невідємною частиною.

На забезпечення виконання зобовязань за договором між банком та ОСОБА_2 13 серпня 2012 року укладено іпотечний договір №12/116-1/185 від 13 серпня 2012 року, за яким відповідач передав в іпотеку належне йому нерухоме майно - нежитлову будівлю, сервісний центр, загальною площею 344,1 кв. м., та будівлю магазину загальною площею 122 кв. м з допоміжними приміщенням площею 16,1 кв. м. по вул. Зеленій, 10 Б у с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області; та земельну ділянку площею 0,7000 га, розташовану на території с. Великий Житин Великожитинської сільської ради Рівненського району, кадастровий номер земельної ділянки 56:246:815:00:03:017:0244 (а.с.38-49).

13 серпня 2013 року між ПП «КНГ» та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», в межах вказаного Генерального договору відповідно до п. 2, укладено кредитний договір №010/01-09-0-0/07-149, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 1 408 687 грн. зі сплатою 21% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення (Додаток №1 до кредитного договору), строком до 13 серпня 2015 року (а.с.33-37).

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором позичальник ПП «КНГ» не виконав, внаслідок чого станом на 05 травня 2015 року відповідно до розрахунків банку виникла заборгованість в розмірі 1 612 227 грн. 09 коп., яка складається з: 1 142 339, 87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245 127, 52 грн. - заборгованість за відсотками; пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту - 175 181, 67 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом - 49 578, 03 грн. (а.с.137-138).

01 серпня 2014 року відповідачу банком було надіслано письмову вимогу про дострокове виконання боргових зобовязань та усунення порушень умов кредитного договору, однак заборгованість за кредитом ним погашена не була (а.с.53-61).

В результаті неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань щодо своєчасного та в повному обсязі повернення кредиту у позичальника виникла заборгованість, а в банку, як іпотекодержателя (відповідно до умов договору іпотеки та ст.33 та 35 ЗУ «Про іпотеку»), виникло право на звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст.36, ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Як видно з договору іпотеки №12/116-1/185 від 13.08.2012 року, ст.9 Договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі невиконання або порушення позичальником строків виконання будь-яких грошових зобовязань, що забезпечені іпотекою згідно зі ст. 2 Іпотечного договору.

Згідно п. п 9.3.1- 9.3.4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору, а також, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та ЗУ «Про іпотеку», з інших підстав передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При скасуванні ухвали Апеляційного суду від 10 липня 2015 року в ухвалі Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року зазначив, що ч.1 ст.39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У розумінні норми ст.39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону (постанова ВСУ №6-61цс15 від 27.05.2015 року).

Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Як видно з матеріалів справи, ні іпотечним договором №12/166-1/185 від 13 серпня 2012 року, ні кредитним договором №010/01-09-0-0/07-149 від 13 серпня 2013 року, укладеним в межах Генерального договору від 13 серпня 2012 року між сторонами не була визначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не заперечували цього сторони і в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до п.9.5.2 іпотечним договором №12/166-1/185 від 13 серпня 2012 року, ціна продажу іпотеки визначається згідно висновку субєкта оціночної діяльності щодо вартості предмета іпотеки, виконаного після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої ст.38, ст.39 ЗУ «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-1205цс15 від 23.12.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЗУ «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції перевірив усі докази, які навели сторони у підтвердження своїх вимог та заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог банку.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313, 314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: З.М. Максимчук

ОСОБА_5