У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовомузасіданні апеляційну скаргуТОВ "Кредитні ініціативи" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» предявило позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивувавало тим, що 27 березня 2007 року міжПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02-26/7 на суму 150 000 гривень із зобов'язанням повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі й за вищевказаним кредитним договором.

Позивач стверджує, що відповідач належним чином умови кредитного договоруне виконував, у зв'язку з чим станом на 01 листопада 2013 року утворилась заборгованість за кредитом у загальній сумі 191959 грн. 97 коп., з яких: за кредитом 132 123 гривні 37 копійок, за відсотками за користування кредитом 48 267 гривень 27 копійок, пеня 11569 грн. 33 коп. Цю суму позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено, оскільки свої вимоги позивач не довів належними та достатніми доказами ( Т.1, а.с. 110-112).

На це рішення ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, а позов задовольнити. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 150 000 грн., чого останній не заперечував. Своїх обовязків по поверненню кредиту відповідач не виконав, а тому підстав для відмови у позові немає. Вказує на те, що на думку апелянта, наявних у справі доказів було достатньо, а тому сенсу подавати додаткові докази не було ( Т.1, а.с.114-115).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанціїскасовано, а позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 191 959, 97 грн. та 2879, 60 грн. судових витрат. ( Т.1,а.с. 159-160).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Крім іншого у цій ухвалі зазначено, що апеляційний суд не навів мотивів відхилення доводів відповідача на спростування розміру боргу, не зазначив власного розрахунку, з якого він виходив при ухваленні рішення, не перевірив правильність обчислення суми заборгованості та всіх її складових, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредит надавався у сумі 150 000 грн., натомість в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості виходячи із суми кредиту 400 000 грн., у звязку з чим апеляційний суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову. ( Т.1, а.с. 238-241).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції предстаник позивача скаргу підтримав із наведених у ній підстав. Пояснив, що кошти відповідач одержав і це не заперечував, підтверджувати видачу цих коштів оригіналами меморіальних ордерів чи касових документів немає можливості, оскільки вони не збереглися, а розмір заборгованості підтверджено розрахунком позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні звернув увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи за клопотанням відповідача було постановлено ухвалу про витребування документів, на які посилається позивач, однак така виконана не була. У суді апеляційної інстанції представник відповідача належних доказів на підтвердження своїх розрахунків також не подав. В той же час, предстаником відповідача було подано суду власний розрахунок боргу та платіжні квітанції, що підтведжують сплату фактично одержаних позичальником коштів у повному обсязі (Т.1, а.с.72-95). Цей розрахунок позивачем не спростовано, а власний розрахунок нічим не підтверджено, отже підстав для задоволення позовних вимог, на думку представника відповідача, немає.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, врахувавши мотиви та висновки, з яких скасоване попереднє рішення апеляційного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Водночас, згідно із вимогами ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У даній справі ТОВ Кредитні ініціативи заявило позов про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище кредитним договором, вказуючи на те, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 150000,00 грн., що прямо зазначено у тексті позовної заяви ( Т.1, а.с.2-3). До цієї позовної заяви додано копію відповідного договору про іпотечний кредит №02-26/7 від 27 березня 2007 року, у пункті 2.1. якого вказано саме цю суму кредиту ( Т.1, а.с. 18).

Протягом розгляду справи у суді першої інстанції позовні вимоги позивачем не змінювалися, не уточнювалися, їх розмір не збільшувався. У матеріалах справи така заява відсутня.

У тексті апеляційної скарги ТОВ Кредітні ініціативи також вказує на загальну суму виданого кредиту 150000,00 грн., посилається на той же кредитний договір та вказує, що відповідачем не оспорювався факт одержання кредиту саме у цьому розмірі (Т.1, а.с.114-115).

І лише під час нового розгляду справи в апеляційній інстації представником позивача було надано суду матеріали кредитної справи та копії додаткових документів, з яких слідує, що протягом дії вказаного кредиту, а саме 18 січня 2008 року ОСОБА_1 звертався до банку із заявою про збільшення розміру кредиту ( Т.2, а.с.45).

Затвердженням представника позивача така заява була розглянута та загальний розмір кредитної лінії було збільшено до 400000,00 грн. Згідно розрахунку боргу, складеному представником позивача, додаткові кошти було надано позичальнику у період з 22 січня 2008 року по 25 липня 2008 року, при цьому загальний розмір виданих коштів за кредитним договором фактично склав 378470,00 грн. ( Т.2, а.с. 46).

Представник відповідача ці нові обставини не визнав, як і факт одержання його довірителем додаткових коштів у заявленому розмірі. Достовірність поданих представником позивача копій окремих меморіальних ордерів поставив під сумнів, оскільки їх оригінали подані не були. Надав суду квітанції про сплату його довірителем коштів на погашення кредиту у розмірі, який був предметом розгляду у суді першої інстанції ( Т.1, а.с. 73-95; Т.2, а.с. 20-42).

Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, колегія прийшла до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, оскільки її доводи стосуються фактичних обставин, не охоплених предметом та підставами позову, прийнятого до розгляду судом першої інстанції. Так, позов було заявлено на підставі кредитного договору від 27 березня 2007 року на суму 150000,00 грн., а апеляційна скарга, у тексті якої також вказується ця ж сума кредиту, фактично стосується кредитних коштів, довиданих позичальнику у 2008 році на підставі додаткових договорів та меморіальних ордерів, щодо яких позовні вимоги у суді першої інстанції не заявлялися. Такі додаткові докази суду першої інстанції не подавалися та не були предметом його розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, що не перешкоджає позивачеві з метою повного захисту своїх прав подати до суду новий позов з відповідних підстав.

Подані у даній справі відповідачем квітанції та розрахунок підтверджують факт погашення ним кредиту у заявленому розмірі ( 150000,00 грн.) з врахуванням процетів та інших платежів за його користування. Цей розрахунок позивачем не спростовано, жодна із квітанцій під сумнів не поставлена.

За таких обставин, колегія вважає, що підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307,ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргуТОВ "Кредитні ініціативи" відхилити.

РішенняУжгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року залишитибез змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді