печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1884/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.,

при секретарі - Медведєва М. Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, просив:

- визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, поширену Міністерством внутрішніх справ України через радника Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 18 листопада 2014 року під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «Рік після Майдану. Підсумки розслідування масових вбивств і резонансних злочинів» інформацію такого змісту: «На сегодняшний момент практически вся картина ясна. Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_1, его сын - ОСОБА_3. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции»;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України про ухвалене рішення суду у справі та опублікувати текст цього судового рішення на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб третьою особою інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення про позивача, як злочинця, порушує принцип презумпції невинуватості.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав наведених вище.

Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали. Зазначили, що поширена про позивача інформація третьою особою за своїм змістом містить оціночні судження, які не можна перевірити на наявність факту, а тому не підлягають спростуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016р. скасовано Рішення Печерського районного суду від 3.09.2015р. та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 4 .11.2015р. та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «Рік після Майдану. Підсумки розслідування масових вбивств і резонансних злочинів» радником Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 було поширено інформацію такого змісту: «На сегодняшний момент практически вся картина ясна. Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_3, его сын - ОСОБА_3. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции».

Поширення вказаної інформації підтверджується записом прес-конференції, що міститься на компакт-диску, оглянутому в судовому засіданні (а.с. 71).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В судовому засіданні встановлено, що управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369 про організацію ОСОБА_1, вчинення службовими особами підконтрольного йому підприємства ПАТ «Артемівськ Вайнері» замаху на заволодіння державними коштами на суму 20 млн. грн. та ухилення від сплати податків вказаним підприємством на суму 20 млн. грн., в якому 22.12.2014 року повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про підозру та 22 грудня 2014 року оголошено про зміну повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 122-128).

Згідно листа Генеральної прокуратури України від 3.06.2015р. Управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000228 від 22 січня 2014 року про перевищення влади та службових повноважень високопосадовцями держави та працівниками правоохоронних органів України, що призвело до масових жертв серед протестувальників, тобто до настання тяжких наслідків, про організацію їх умисних вбивств, вчинених способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, пп. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також за іншими фактами вчинення незаконної протидії протестним акціям, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 194, ст. 340, ч. 4 ст. 294, ч. 3 ст. 365 КК України, у якому перевіряється причетність ОСОБА_1 до організації вчинення вказаних злочинів , витяг з ЄРДР не надано суду та повідомлення про підозру позивачу не здійснювалось (а. с. 19, 139-140, 193).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1, 2, 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у поряди передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість І вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторони обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівсш Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення ¦ встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, ма відповідати поводженню з невинуватою особою.

Судом враховуються положення Конституції України та Кримінального процесуального Кодексу України щодо дії презумпції невинуватості, відповідач не надав доказів достовірності інформації яка є предметом судового розгляду, або вироку суду відносно ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено , що на час проведення прес-конференції Міністерство внутрішніх справ України не було наділене повноваженнями щодо надання офіційної інформації про причетність чи непричетність позивача до організації масових вбивств та застосування вогнепальної зброї (а. с. 156)

Суд приходить до висновку , що висловлювання ОСОБА_2 про те, що «Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит Президент ОСОБА_1, его сын - ОСОБА_3» базуються на даних досудового слідства є безпідставним.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

В практиці Європейського суду з прав людини ніхто не був визнаний «публічною особою» лише на тій підставі, що є подружжям, дитиною чи іншою близькою людиною для публічної особи, а тому твердження представника ОСОБА_2 що межі допустимої критики щодо позивача, як сина колишнього президента України ОСОБА_4, є значно ширшими, ніж для окремої пересічної особи, є безпідставним.

Таким чином , інформація, яка поширена відповідачем на прес-конференції подана в формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів, застосованих у промові: «Мы понимаем четко, что за организацией массовых убивств стоит ОСОБА_3. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции». При характеристиці позивача ОСОБА_2 майже не використовує гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, інформація поширена ОСОБА_2, як посадовою особою Міністерства внутрішніх справ України, містить дієслова та стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочини та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій з точки зору дотримання закону.

Таким чином, доводи позивача та його представників щодо визнання недостовірної інформації та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме про те, що «за организацией массовых убийств стоит- ОСОБА_3. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции», що підтверджується відсутністю у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 22 січня 2014 року № 0000228 у позивача будь-якого процесуального статусу (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого), що порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є обгрунтованими.

Крім того, інформація, поширена ОСОБА_2 такого змісту: « Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит- ОСОБА_3. Без их команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции» за своїм змістом є констатацією факту , а не припущенням, думкою, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» не є оціночними судженнями.

Позовні вимоги в частині висловлювань та визнання недостовірної інформації що стосується Президента ОСОБА_4 не підлягають задоволенню та не надано доказів що інформація порочить ділову репутацію позивача.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та слід визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, поширену Міністерством внутрішніх справ України через радника Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 18 листопада 2014 року під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «Рік після Майдану. Підсумки розслідування масових вбивств і резонансних злочинів» інформацію такого змісту: «Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит… - ОСОБА_3. Без их (ОСОБА_3) команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного немайнового права - право на спростування недостовірної інформації.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Оскільки особисте немайнове право позивача порушене та він обрав спосіб захисту свого порушеного права, то суд дійшов висновку про зобов»язання відповідача МВС України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України про ухвалене рішення суду у справі протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 243грн. 60 коп., то суд дійшов висновку про стягнення на його користь з відповідача МВС України понесених витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 299, 277 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену Міністерством внутрішніх справ України через радника Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 18 листопада 2014 року під час прес-конференції, організованої Міністерством внутрішніх справ України, на тему: «Рік після Майдану. Підсумки розслідування масових вбивств і резонансних злочинів» інформацію такого змісту: «Мы понимаем четко, что за организацией массовых убийств стоит… - ОСОБА_3. Без их (ОСОБА_3) команды невозможно было бы применение огнестрельного оружия сотрудниками милиции»;

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України про ухвалене рішення суду у справі на офіційному Інтернет-сайті Міністерства внутрішніх справ України протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.