Справа № 465/3541/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1654/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представників позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з указаним позовом до ОСОБА_4 та просила винести рішення, яким збільшити розмір аліментів на неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1000 грн. до 1500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь з дня набрання рішенням законної сили щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів та ухвалено про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н в сумі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2015 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. допущено до негайного виконання.

Це рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, в апеляційній скарзі зазначає, що таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права при розгляді справи. Свої вимоги мотивує тим, що правових підстав для зміни розміру аліментів немає, оскільки позивачкою не було доведено, що в неї змінився, а саме погіршився майновий стан. Вважає, що суд не в повній мірі врахував майновий та сімейний стан відповідача. Зокрема, що він одружився та у нього народився син ОСОБА_8.

Крім того, на думку апелянта, судом не враховано положення ст.180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що в свою чергу означає, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Тому, в даному випадку, позивачка також зобов'язана за рахунок своїх доходів також брати участь у матеріальному забезпеченні дітей.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 38-40).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу представників позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про зміну розміру аліментів у сторону збільшення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 спроможний платити аліменти на утримання дітей, майновий стан отримувача аліментів позивача ОСОБА_4 погіршився, а відповідача не змінився.

З обґрунтованістю таких висновків колегія суддів не погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29 червня 2011 року розірваний.

Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5-6).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2011 року за позовом ОСОБА_5, постановлено стягувати з ОСОБА_4 користь ОСОБА_5 аліменти на дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 1000 грн. щомісячно починаючи з 16 березня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вказане рішення суду набрало законної сили, звернуто до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Тобто закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а також в інших випадках передбачених цих Кодексом, і відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивач, як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, послалась на збільшення прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку (понад 6 років), що становить 1286 грн. з 01.01.2015 року, а з 01.12.2015 року - 1455 грн. на місяць. Крім того, вказує на існуючу заборгованість зі сплати аліментів відповідачем, як підставу для збільшення розміру аліментів.

З огляду на наведені обставини просила збільшити розмір аліментів до 1500 грн. на дітей.

Вирішуючи спір про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції, фактично погодившись з доводами позивача, не надав належних доказів на підтвердження погіршення свого майнового стану, залишив без уваги доводи відповідача щодо зміни його сімейного стану та матеріального становища, що унеможливлює сплачувати аліменти в більшому розмірі, не звернув увагу на норми матеріального права, які слід було врахувати при вирішенні вказаного позову.

Зокрема позивач не навів жодних обставин про покращення майнового стану відповідача, зростання його майнових статків, які б свідчили про можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж це було визначено за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2011 року.

Посилання позивача на заборгованість відповідача щодо сплати аліментів безпідставно взяті судом до уваги при вирішенні цього спору, оскільки така заборгованість стягується у відповідності до положень ст.ст.194, 195 СК України, в тому числі, стягувач має право на компенсацію у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст.196 СК України, а тому вказані посилання позивача не є такими, які свідчать про погіршення майнового стану отримувача аліментів, які б давали підстави для збільшення судом їх розміру, в розумінні ст.192 СК України.

Не є такою обставиною і факт знецінення гривні та зростання прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, який з 01.01.2015 року становив 1286 грн. а з 01.09.2015 року -1455 грн. на місяць, оскільки питання компенсації інфляційних втрат при стягненні аліментів врегульовані ч.2 ст.184 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Поряд з цим, при вирішенні вказаного спору судом жодним чином не враховано ту обставину, що після визначення судом розміру аліментів за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2011 року змінився сімейний стан відповідача ОСОБА_4, який 27 грудня 2013 року одружився на ОСОБА_9, створивши нову сім'ю, та у цього подружжя народився син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, який знаходиться на утриманні відповідача, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та народження дитини( а.с.18,19), про що суду першої інстанції було відомо, однак безпідставно не взято бо уваги.

Та обставина, що з липня по серпень 2011 року неповнолітній ОСОБА_6 амбулаторно лікувався з приводу шкіряного захворювання, за відсутності доказів його системного лікування в подальшому та наявності тривалого хронічного захворювання, сама по собі на дає підстав для застосування положень ст.192 СК України, яка передбачає можливість зміни розміру аліментів у випадку погіршення або поліпшення стану здоров'я платника чи одержувача аліментів.

Компенсація додаткових витрат, які були понесені позивачем щодо амбулаторного лікування неповнолітнього ОСОБА_6, може бути здійснена у відповідності до положень ст.185 СК України, про застосування якої в позовній заяві питання не ставилось.

Невірно судом застосовані при вирішенні цього спору і положення ст.273 СК України, яка не регулює спірні правовідносини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів позивач суду не довела, не встановлено таких і на час розгляду судом першої інстанції справи, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні цього позову.

Керуючись ст.ст. 303,304, ст. 307, п.3.ч.1 ст. 309, ст.. 313, ч.2 ст. 314 ст.ст.316, 317, 319 ЦП України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.