Справа № 139/485/15-ц
У Х В А Л А

02 серпня 2016 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Коломійцевої В.І.

секретаря Ткачука О.М.

за участю представника заявника ОСОБА_1

боржника ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування

Мурованокуриловецької районної державної адміністрації

Вінницької області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Муровані Курилівці заяву начальника Мурованокуриловецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про встановлення способу виконання судових рішень № 0216/280/2012 від 23.10.2012 року, № 0216/280/2012 від 13.10.2012 року, № 139/485/15-ц від 02.08.2015 року по яких відкрито зведене виконавче провадження № 49710233 від 15.06.2015 року,-

в с т а н о в и в :

Начальник Мурованокуриловецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області звернувся до суду із заявою про встановлення способу виконання зведеного виконавчого провадження № 49710233 від 15.06.2015 року щодо виконання рішень № 0216/280/2012 від 23.10.2012 року, № 0216/280/2012 від 13.10.2012 року, № 139/485/15-ц від 02.08.2015 року.

Заяву мотивував тим, що в Мурованокуриловецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження № 49710233 на загальну суму 136185,61 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить три виконавчих провадження по виконанню виконавчих листів, а саме: виконавчий лист №0216/280/2012 від 13.11.2012 року виданий Апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 122329,90 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; виконавчий лист № 0216/280/2012 від 13.11.2012 року виданий Апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в сумі 1231,13 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; виконавчий лист № 139/485/15-ц від 02.09.2015 року виданий Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Мурованокуриловецькі електричні мережі» шкоду, заподіяну внаслідок безоблікового споживання електроенергії в сумі 12380,98 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн.

Боржник зведене виконавче провадження по виконанню вищезазначених виконавчих листів, самостійно не виконує.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_4 є власником ? частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Суворова, 31 в с.Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області. В даному будинку, згідно довідки сільської ради с. Наддністрянське зареєстрована неповнолітня дитина: онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

02.12.2015 року відділом ДВС було направлено лист Голові комісії з питань захисту прав дитини з проханням повідомити відділ ДВС про можливість передачі на реалізацію описаного майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 та правом користування яким має малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Листом № 01-31/3703 від 25.12.2015 року голова Мурованокуриловецької районної державної адміністрації повідомив відділ ДВС, що комісія з питань захисту прав дитини не вправі надати дозвіл на реалізацію описаної 1/2 частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2А, оскільки у зверненні поданому ДВС Мурованокуриловецького РУЮ не зазначено про те, що малолітня дитина буде забезпечена житлом та матиме належні умови проживання.

У звязку з наведеним заявник просить встановити спосіб виконання зведеного виконавчого провадження № 49710233 від 15.06.2015 року, а саме: надавши дозвіл на реалізацію ? частини житлового будинку по вулиці Суворова, 31 в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, в якому проживає неповнолітня дитина, без згоди органу опіки та піклування у рішеннях: № 0216/280/2012 від 23.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 122329,90 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; № 0216/280/2012 від 13.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в сумі 1231,13 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; № 139/485/15-ц від 02.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Мурованокуриловецькі електричні мережі» шкоду, заподіяну внаслідок безоблікового споживання електроенергії в сумі 12380,98 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн.

Представник стягувача СО «Мурованокуриловецькі електричні мережі» в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримує (а.с. 100).

Представник стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання також не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду заяви (а.с. 106).

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд ухвалив розглянути дану заяву у відсутності представників стягувачів.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав за обставин викладених у ній. Просив задоволити.

Представник органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Зазначив, що в грудні 2015 року комісією з питань захисту прав дитини райдержадміністрації було розглянуто звернення начальника відділу ДВС Мурованокуриловецького РУЮ ОСОБА_6 щодо реалізації описаної ? частини житлового будинку, яка належить ОСОБА_2 Під час розгляду звернення було встановлено, що в даному будинку з моменту народження проживає та зареєстрована малолітня дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до інструкції, що регламентує порядок надання дозволів на реалізацію майна, орган опіки та піклування не мають права давати дозвіл на реалізацію житла, в якому проживає дитина, якщо відсутні реальні підтвердження того, що дитина буде забезпечена належними умовами життя, матиме інше постійне місце проживання. Оскільки заявником доказів на підтвердження того, що малолітня дитина після реалізації частини будинку, що належить боржнику буде забезпечена житлом не надано, просив відмовити в задоволенні заяви.

Боржник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, подав суду заперечення (а.с. 95-96) в яких вказав, що вказана заява не може бути задоволена у звязку з тим, що надання дозволу щодо реалізації частини житлового будинку, що перебуває у користуванні неповнолітньої дитини, належить до компетенції органу опіки, а не суду. Крім того, в заяві відділу ДВС до суду про встановлення або зміну способу і порядку виконання, не зазначено чому саме важливе рішення суду про встановлення або зміну способу і порядку виконання, та яким чином у разі задоволення поданої заяви буде захищено право неповнолітньої дитини, а саме право користування житловим будинком. Також, на даний час відсутнє рішення суду щодо поділу майна в натурі. А сам житловий будинок по вул. Суворова, 31 в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району не може бути обєктом продажу, оскільки він має самовільні перепланування, які в експлуатацію не введені. На запитання суду пояснив, що малолітня ОСОБА_5 від народження проживає та зареєстрована в його будинку. ЇЇ мати його дочка є матірю одиначкою, яка також проживає з ними, іншого житла вони не мають.

Вислухавши пояснення заявника, боржника, представника органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області, вивчивши письмові матеріали заяви, суд прийшов до наступних висновків.

В Мурованокуриловецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження № 49710233 на загальну суму 136185,61 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить три виконавчих провадження по виконанню виконавчих листів, а саме: виконавчий лист № 0216/280/2012 від 13.11.2012 року виданий Апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 122329,90 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; виконавчий лист № 0216/280/2012 від 13.11.2012 року виданий Апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в сумі 1231,13 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк»; виконавчий лист № 139/485/15-ц від 02.09.2015 року виданий Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Мурованокуриловецькі електричні мережі» шкоду, заподіяну внаслідок безоблікового споживання електроенергії в сумі 12380,98 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн (а.с. 61-69)

За боржником ОСОБА_2 зареєстровано цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Суворова, 31 в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 70).

15 березня 2013 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду за дружиною боржника ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями на вищевказаний будинок (а.с. 71-72).

05 листопада 2015 року було складено акт опису й арешту 1/2 ідеальної частки житлового будинку по вул. Суворова, 31 в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. В описаному будинку, згідно довідки сільської ради с. Наддністрянське зареєстрована неповнолітня дитина: онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 86-88).

02.12.2015 року відділом ДВС було направлено лист Голові комісії з питань захисту прав дитини з проханням повідомити відділ ДВС про можливість передачі на реалізацію описаного майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 та правом користування яким має малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 89).

Листом № 01-31/3703 від 25.12.2015 року голова Мурованокуриловецької районної державної адміністрації повідомив відділ ДВС, що комісія з питань захисту прав дитини не вправі надати дозвіл на реалізацію описаної 1/2 частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2А, оскільки у зверненні поданому ДВС Мурованокуриловецького РУЮ не зазначено про те, що малолітня дитина буде забезпечена житлом та матиме належні умови проживання. (а.с. 90).

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічні положення містяться і в ст.36 Закону України «Про виконавче провадження».

Зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Відповідно до п. 4.5.7 «Інструкції про організацію примусового виконання рішення суду», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2.04.2012р. у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Тобто, на думку суду, подана ВДВС заява не є по суті заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у розумінні ст. 373 ЦПК України, а є заявою про надання дозволу на реалізацію належної боржнику частини будинку, що у свою чергу є виключною компетенцією органів опіки та піклування.

Крім того, згідно з положеннями ч.4 ст.177 СК України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» здійснення будь-яких правочинів щодо відчуження нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.90 року, ратифікована Україною 27.02.91 року, набрала чинності для України 27.09.91 року (далі по тексту - Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду України № 6-2940цс15 від 20.01.2016 року, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_8 проти України (пункт 32) визначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тобто, процедура надання дозволу органів уповноважених захищати права дитини передбачена як у ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» (при укладенні правочинів) так і у п. 4.5.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень (при виконанні судових рішень) є не формальною фікцією, а спрямована на недопущення порушення будь-яких прав дитини.

Суд вважає, що в даному випадку, надання дозволу на реалізацію частини житлового будинку в якому від народження проживає малолітня дитина можлива лише в тому разі коли будуть надані беззаперечні докази того, що в кінцевому результаті вона буде забезпечена житлом та матиме належні умови проживання. Будь-яких доказів цього ні заявником, ні стягувачами надано не було.

Враховуючи вищевикладене, а також відмову органу опіки і піклування у наданні згоди на реалізацію описаної ? частини житлового будинку, що належить ОСОБА_4, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 373 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви начальника Мурованокуриловецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про встановлення способу виконання зведеного виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: