Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Ковалевича С.П.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 лютого 2008 року задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 0 від 04 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ПАТ «УкрСиббанк» подало на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції, в порушення приписів ст.ст. 212-214 ЦПК України, не вказав на підставі яких ознак, зазначених у ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору можуть бути кваліфіковані як такі, що повязані з використанням нечесної підприємницької практики. Судом не наведено мотивів неврахування того, що сторонами правочину пунктом 10.13 Кредитного договору визначено, що перед підписанням кредитного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Будь-яких доказів щодо порушення банком порядку надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню оскаржуваного договору не містять, а висновки суду щодо цього ґрунтуються на припущенні, що є грубим порушенням ст. 60 ЦПК України.

Суд першої інстанції, при дослідженні та наданні правової оцінки висновку експерта не звернув уваги на те, що висновки експерта базуються на розрахунках, зроблених у національній валюті гривні, в той час як валютою зобовязання є іноземна валюта долар США, не звернув уваги, що розрахунок реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту здійснено станом на день укладення договору (п. 1.2.2 кредитного договору), а розрахунки експерта здійснені станом на 30 січня 2015 року.

Крім того, місцевим судом при вирішенні даної справи порушено вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України та проігноровано заяву банку про застосування строків позовної давності.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку, а в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові ПАТ „УкрСиббанк та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із законності та доведеності позовних вимог останньої, а отже безпідставності вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та вимогам закону, а тому таке рішення, відповідно до правил ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що 04 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого з 21 грудня 2009 року є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав кредит в іноземній валюті в сумі 49 900 дол. США, а ОСОБА_1 зобов'язувалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03 січня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,4% річних.

Проведеною на підставі ухвали по справі Рівненського міського суду від 02 квітня 2015 року судово - економічної експертизи, було встановлено, що при виконанні розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 04 лютого 2008 року по 30 січня 2015 року та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 30 січня 2015 року, реальна процентна ставка за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 лютого 2008 року фактично становить 35,23%, що на 17,78 % (35,23%-17,45%) перевищує реальну процентну ставку за користування кредитом, передбачену сторонами на момент укладення кредитного договору в розмірі 17,45% (докладно див. Додаток З експертизи).

При виконанні розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 04 лютого 2008 року по 30 січня 2015 року та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 30 січня 2015 року, абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 лютого 2008 року, становить 410758,14 грн., що на 164698,61 грн. (410758,14 - 246059,53) перевищує величину суми абсолютного значення подорожчання кредиту, яка передбачена сторонами кредитного договору на момент його укладення в розмірі 246059,53 грн..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оціню належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає достатнім та переконливим доказом вищенаведені висновки експертизи для визнання спірного договору недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності право недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Судом встановлено, що договір споживчого кредиту № 0 від 04 лютого 2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Підписання позичальником даного договору свідчить про те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

ОСОБА_1 не зверталася до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору. Крім того, висновок експерта базується на розрахунках, зроблених у національній валюті - гривні, у той час як валютою зобов'язання є іноземна валюта - долар США.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довела, що оспорюваний кредитний договір було укладено з нею під впливом обману.

ОСОБА_1 тривалий час виконувала умови договору, а звернулася до суду з позовом про визнання його недійсним тільки після звернення банку до неї про стягнення заборгованості у звязку з несвоєчасним його погашенням.

За таких обставин рішення суду першої інстанції щодо визнання кредитного договору № 0 від 04 лютого 2008 року недійсним слід скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 за їх безпідставності.

Позовні вимоги ПАТ „УкрСиббанк підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 08 січня 2015 року ОСОБА_1 заборгувала банку 29 252,09 доларів США по тілу кредит, 2860,53 доларів США процентів за користування кредитними коштами та 11 090 грн. пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Вказаний розрахунок колегія суддів вважає належним та допустимим доказом по справі, його не оспорювали в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої вимоги банк виконав належним чином та надав ОСОБА_1 кредит в сумі 49900 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 526 зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Обовязок позичальника повернути кошти та наслідки порушення договору прзичальником передбачені ст.ст. 1049, 1050 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1В, порушила умови договору по своєчасному погашенню кредиту відповідно до його графіку, то колегія суддів вважає вимоги ПАТ „УкрСиббанк про стягнення такої заборгованості законними та обгрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини по справі, рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ „УкриСиббан в повному обсязі та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю.

Згідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України понесені ПАТ „УкрСиббанк судові витрати слід стягнути з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк 29 252 (двадцять девять тисяч двісті пятдесят два) долара США 09 центів заборгованості по кредиту, 2 860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) доларів США 53 цента заборгованості по процентам за користування кредитом та 11 090 (одинадцять тисяч девяносто) гривень пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк 7911 (сім тисяч девятсот одинадцять) гривень 36 копійок витрат по судовому збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_3