Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С.,

народних засідателів - Івановської О.В., Куліуш М.А.

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

прокурора - Іванової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Києві заяву Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_1, визнаного у судовому порядку недієздатним, заінтересована особа: ОСОБА_2, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого за направленням психоневрологічного диспансеру 01.09.2016 року було госпіталізовано до відділення № 21 Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ», доставленого швидкою психіатричною бригадою, у зв'язку з погіршенням психічного стану: не спить,відмовляється від прийому ліків,розбив вікно, двері, потрощив меблі,справляє в кімнаті фізіологічні потреби , проявляє агресію до матері,сестри та племінниці. Вимагає з родичів гроші на алкоголь. Загрожує підпалити квартиру, перерізати собі горло, почастішали судомні напади, в результаті чого представляє небезпеку для себе та оточуючих, потреби лікування лише в умовах стаціонару.

Посилається на те, що згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року ОСОБА_1, визнаний недієздатним та йому рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року призначено опікуна ОСОБА_2.

Зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра.

Мотивує вимоги тим, що при госпіталізації опікун ОСОБА_2 надала згоду на госпіталізацію ОСОБА_1.

Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення СУДОВОГО контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: органічне ураження головного мозку, травматично-інтоксикаційного ґенеза з вираженими характерологічними змінами особистості, вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням, генералізованими судомними нападами. Психоорганічний синдром, експлозивний варіант (F06.85 з МКХ-10).

У зв'язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи загострення психічного захворювання та стану ОСОБА_1, оскільки останній потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару звертаються з вказаною заявою до суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_1, просив суд задовольнити заяву, оскільки його виписка може являти собою небезпеку для хворого та оточуючих людей,у в зв'язку з погіршенням психічного стану, в результаті чого він відмовляється від вживання ліків, проявленням агресії до матері, сестри та племінниці, нездатності критично оцінювати свої дії та свою поведінку, переоцінювання власних можливостей, неможливості самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, некритичності свого стану, неможливістю лікування в амбулаторних умовах.

Заінтересована особа - опікун ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги підтримує, просить суд застосувати лікування, оскільки стан сина сильно загострився, дійсно мають місце неадекватна поведінка, фактично самостійно вийти зі стану загострення хвороби він не зможе, добровільно також лікуватись згідно стану здоров'я не буде, однак це є необхідним на даний час з метою покращення його стану і лікування стаціонарно доцільне, син не може самостійно оцінювати свої вчинки та дії, проявляє приступи агресії як до неї так і сестри та племінниці, відмовляється від їжі і тому необхідно надання йому допомоги в умовах саме стаціонару.

Вислухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, який вважає за доцільне застосування госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_1, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра

Відповідно до статті 14 Закону України « Про психіатричну допомогу» - Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного заклад на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення СУДОВОГО контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 01.09.2016 року ОСОБА_1 - страждає психічним захворюванням з діагнозом: органічне ураження головного мозку, травматично-інтоксикаційного ґенеза з вираженими характерологічними змінами особистості, вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням, генералізованими судомними нападами. Психоорганічний синдром, експлозивний варіант (F06.85 з МКХ-10). Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, в зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворого, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

З наданого суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року, вбачається, що ОСОБА_1 визнаний недієздатним та згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року йому призначено опікуна ОСОБА_2.( а.с.8-9).

З наданих суду матеріалів вбачається, що опікуном ОСОБА_2 дано згоду на госпіталізацію ОСОБА_1 який відмовляється від його госпіталізації та від лікування в стаціонарних умовах з метою покращення його стану.

Встановлено, що в зв'язку з наявністю у хворого тяжкого психічного розладу та елементів соціальної та власної небезпечності, неадекватністю поведінки, наявності реальних намірів вчинення дій, які становлять безпосередньо небезпеку для нього та для оточуючих, відсутністю критики до свого стану, потреби стаціонарного лікування, може бути небезпечним для оточуючих у випадку його виписки, суд вважає необхідним задовольнити вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Дати згоду на госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко
Народні засідателіО.В. Івановська М.А. Куліуш