Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним, треті особи Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання недійсним ордеру на кімнату АДРЕСА_1, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з 1994 року по дату звернення до суду проживає в кімнаті 71 гуртожитку, сплачує комунальні послуги.

Зазначає, що в 2013 році балансоутримувач гуртожитку Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» ініціював у суді позов про виселення її позивачки як такої, що займає приміщення незаконно. Вказує, що з позовної заяви їй стало відомо про те, що 11 жовтня 2011 року на ім'я відповідачки ОСОБА_2 на кімнату, яку вона займала було видано ордер.

Посилаючись на абз.2 п.10 Примірного положення «Про гуртожитки», відповідно до якого ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу, вона з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 184-185) звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсним ордер №419, виданий на жилу площу в гуртожитку ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», який був наданий на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення від 11.10.2011 року, на жилу площу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представником позивачки подано до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, а позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала письмові пояснення в яких просила відмовити в задоволенні вимог позивачки з тих підстав, що ордер може бути визнано недійсним лише в тому випадку, якщо його видано на зайняте на законних підставах приміщення, а надання їй ордеру відповідало вимогам чинного законодавства.

Представники 3-ї особи - Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надано заяву, відповідно до якої просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності, вважають, що позивачка не має законних підстав для вселення та проживання в спірне житлове приміщення, а тому позовні вимоги її не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, вважають, що позовні вимоги необґрунтовані та недоведені,такими, що не підлягають задоволенню.

Представники 3-х осіб - Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищезазначених осіб , відповідно до вимог ст.169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов позивачки не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що з 1994 року у кімнаті АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_1, яка вносила плату за користування житловою площею та сплачувала комунальні послуги (а.с. 5-32).

До 30 листопада 2013 року гуртожиток перебував на балансі ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця». На виконання вимог Закону України «Про передачу об'єктів права державної комунальної власності», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових мешканців гуртожитків» та Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1725 від 03.10.2012 року (зі змінами та доповненнями) ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» було передано в період 2013-2014 p.p. до сфери управління Подільської районної у м. Києві державної адміністрації відомчий житловий фонд та об'єкти соціальної сфери (а.с. 107-116).

Як вбачається з матеріалів справи, під час інвентаризації було встановлено, що ОСОБА_1 займала приміщення, що знаходилось на балансі ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» незаконно, без будь-яких правових підстав.

22 лютого 2013 року ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» направив позивачці листа з проханням звільнити кімнату №71 до 1 березня 2013 року (а.с.117).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в трудових відносинах з ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» не перебувала та не перебуває, документи, на підставі яких остання вселилась в кімнату АДРЕСА_1 в архіві ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» відсутні, ордер на вселення до цієї кімнати позивачці не надавався, вона не була зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Згідно повідомлення від 22.02.2013 року ДП « Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат»Пуща-Водиця» у зв'язку з безпідставністю зайняття позивачкою кімнати АДРЕСА_1 повідомляв щодо необхідності звільнення кімнати в термін до 01.03.2013 року(а.с.117).

Дані обставини не були спростовані позивачкою доказами по справі, а тому дають підставу суду стверджувати, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку позивачка ОСОБА_1 наділена не була.

Як вбачається з наданих суду матеріалів - Рішенням адміністрації ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» та місцевого комітету профспілки від 11.10.2011 року № 10, 11 жовтня 2011 року відповідачці ОСОБА_2 було видано ордер №419 на житлову площу у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, яка за даними ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» була робітницею консервно-сокового заводу та також і на час розгляду справи перебуває з підприємством у трудових відносинах ( т.2. а.с.14-15).

З наданої суду форми № 3 від 01.06.2016 року за № 1683( т.2.а.с.16) вбачається, що відповідачка як власник особового рахунку,зареєстрована за спірною адресою 13.10.2011 року.

З довідки ДП « Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця « від 01.06.2016 року за № 555 ( т.2.а.с.17) вбачається, що ОСОБА_2 сплачувала квартплату та комунальні послуги Державному підприємству» Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат» Пуща-Водиця» за проживання в АДРЕСА_1(гуртожиток) з 01.09.2002 року по 13.10.2011 року, а з 13.10.2011 року по 01.12.2013 рік за проживання АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ордер на ім'я відповідачки ОСОБА_2 було видано незаконно, позивачка ОСОБА_1 ініціювала питання про його недійсність, однак суд приходить до висновку, що підстави для задоволення її позову відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 128 Житлового кодексу Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Статтями 58, 59 Житлового кодексу Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі №6-83цс15, яка є обов'язковою для суду.

Судом було встановлено, та не спростовано позивачкою та обставина, що вона законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку наділена не була, вселилася до спірної кімнати та проживає в ній у спосіб, який не передбачено законом, а тому, її проживання у кімнаті гуртожитку не було перешкодою для адміністрації ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» та місцевого комітету профспілки 11 жовтня 2011 року видати ОСОБА_2 ордер для заняття спірної кімнати, що спростовує її вимоги щодо підстав для визнання недійсним ордеру виданого на ім'я відповідачки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а також і про відсутність підстав для їх задоволення.

Позивачем же в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зворотнє, а ті які надані, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки об'єктивно спростовуються в сукупності матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача у правовідносинах, які склалися між ним та відповідачкою та їх недоведеності в суді.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 58, 59, 129 Житлового кодексу Української РСР, п. 10 Примірного положення про гуртожитки, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним, треті особи Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко