АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/511/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

секретар Гриньова А.М.,

за участі сторін, представника сторони,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним та скасування заяви про прийняття спадщини внаслідок пропуску шестимісячного строку, посилався на те, що в листопаді 2013 року йому стало відомо про договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Ярмолинецької нотаріальної контори 22.04.1975 року. Відповідно до цього договору його мати ОСОБА_5 подарувала житловий будинок по АДРЕСА_1, своїй дочці ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На думку позивача, підпис матері у договорі виконаний не нею, договір дарування був виготовлений пізніше, не раніше 1984 року, предмет договору - будинок, фактично не існує, оскільки має іншу площу 88,2 кв.м., а не 51,6 кв.м., а вартість його за договором відрізняється від вартості, зазначеній у свідоцтві про право на спадщину та технічному паспорті.

З урахуванням неодноразових уточнень, остаточно позивач просив, крім визнання недійсним договору дарування, скасувати заяву про прийняття спадщини, визнати недійсним витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 15.06.2012 р., визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.07.2012 р., визнати недійсним витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2013 р.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 14.05.2015 р. справу направлено за підсудністю до Ярмолинецького районного суду.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним через порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. На думку апелянта, його право на справедливий суд було обмежено через порушення строків розгляду справи, викликане передачею справи з одного суду в інший. Судом першої інстанції безпідставно залучено до участі у справі відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які не мають відношення до справи. Суд прийняв рішення, не розглядаючи справу по суті, без дослідження доказів у справі, безпідставно відхилив його клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи. Суд дійшов помилкового висновку, що обидва будинки (старий і новий) мають одну і ту ж адресу - АДРЕСА_1, хоча насправді це адреса старого будинку, і саме його подаровано за оскаржуваним договором дарування, адреса нового будинку - АДРЕСА_2.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 22.04.1975 року між ОСОБА_5 та її донькою ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір дарування цегляного, критого шифером жилого будинку з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Ярмолинці, АДРЕСА_1, загальною жилою площею 51,6 кв.м, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Ярмолинецької селищної ради 03.03.1975 р. і зареєстрованого в Хмельницькому БТІ 03.03.1975 р. за номером 9-1417.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її донька ОСОБА_6

В порядку спадкування за заповітом спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, прийняли та оформили ОСОБА_2 та син спадкодавиці ОСОБА_7 в рівних частках - по ? частині. ОСОБА_2 отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.07.2012 р. на ? частину спадкового майна - житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в смт. Ярмолинці, по АДРЕСА_1. Згідно цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадковується цегляний житловий будинок А-1 загальною площею 88,2 кв.м, житловою площею 63 кв.м, сарай з літньою кухнею - Б, камінний підвал - б, цегляна убиральня - В, - Г, цегляний сарай - Д, штахетна огорожа 1-2.

Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 15.01.2013 року право власності на ? частину зазначеного житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_2

ОСОБА_7 не зареєстровано своє право власності на іншу половину цього будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер.

Спадкоємцями третьої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його дядько ОСОБА_3 та тітки ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори.

Таку заяву 15.05.2013 року в інтересах ОСОБА_3, що визнана недієздатною рішенням Ярмолинецького районного суду від 11.04.2013 р., подала її опікун ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2013 р. у справі №689/1110/13-ц у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про надання права на спадкування після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцями третьої черги за законом відмовлено.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності заявлених вимог.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно із ст. 48 ЦК УРСР 1963 року (чинній на час укладення оскаржуваного договору), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

В силу ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно з ч.3 ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, за якою такий договір повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За змістом ч.2 ст. 154 ЦК УРСР договір, що підлягає укладенню в письмовій формі, має бути підписаний сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, предметом оспорюваного договору дарування був старий будинок по АДРЕСА_1 в смт. Ярмолинці, а не новозбудований житловий будинок, що введений в експлуатацію у 1974 році, суперечать матеріалам справи і є безпідставними.

Так, судом першої інстанції встановлено, що договором дарування чітко визначено предмет дарування - це цегляний, критий шифером жилий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Ярмолинці, АДРЕСА_1, загальною жилою площею 51,6 кв.м, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Ярмолинецької селищної ради 03.03.1975 р. і зареєстрованого в Хмельницькому БТІ 03.03.1975 р. за номером 9-1417 (а.с.122-124, т.1).

Як встановлено з матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.125-157, т.1) відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 21.03.1961 року (а.с.145-147, т.1) по АДРЕСА_1 в смт. Ярмолинці зареєстровано ще глиновалькований житловий будинок загальною площею 28,32 кв.м з надвірними будівлями, що належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_9 (батько сторін), реєстровий номер в БТІ -1084.

У зв'язку зі смертю голови колгоспного двору ОСОБА_9, його дружини ОСОБА_5, рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради № 11 від 11.02.1982 року визнано право власності на зазначене домоволодіння за ОСОБА_3.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 30.04.1982 р. взамін свідоцтва на право особистої власності від 21.03.1961 р. Відповідно до реєстраційної картки вказаний будинок зареєстрований за ОСОБА_3 в Хмельницькому ООБТІ 30.04.1982 р. під реєстровим №1084 у реєстровій книзі №7.

Попри існування на цей час зареєстрованого за цією ж адресою (АДРЕСА_1) житлового будинку, належного ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 03.03.1975 р., рішення про зміну нумерації будинку ОСОБА_3 на „АДРЕСА_2", селищною радою не приймалося.

Разом з тим, рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради № 56/9 від 29.04.1993 року надано дозвіл ОСОБА_3 на переведення сараю літ. „Б" в літню кухню по АДРЕСА_2 (а.с.157), у зв'язку з чим Ярмолинецьким БТІ будинок ОСОБА_3 обліковується за адресою АДРЕСА_2.

Ярмолинецькою селищною радою досі не усунуто цю суперечність у нумерації будинків, що фактично зумовило виникнення спору.

Отже, на час укладення оспорюваного договору дарування дарувальник ОСОБА_5 володіла на праві власності лише одним жилим будинком в смт. Ярмолинці по АДРЕСА_1 - жилою площею 51,6 кв.м, що належав їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Ярмолинецької селищної ради 03.03.1975 р. і зареєстрованого в Хмельницькому БТІ 03.03.1975 р. за номером 9-1417, яким і розпорядилася.

Рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 25.02.1993 року (а.с.181, т.1) узаконено прибудову до цього будинку, що і пояснює збільшення жилої площі будинку до 63 кв.м, загальної площі - до 88,2 кв.м відповідно до технічної документації.

Відповідно до ст.15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України лише порушене цивільне право особи підлягає захисту.

Позивач не вказав і не довів це достатніми та допустимими доказами, яке саме його право порушене оспорюваним договором дарування, і в чому полягає таке порушення.

Встановлено, що заповітом від 22.04.1975 року, державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №1175, ОСОБА_5 заповіла усе своє майно, яке належатиме їй на момент смерті, ОСОБА_3.

Відтак в разі визнання недійсним договору дарування спірне майно підлягало б спадкуванню спадкоємцем за заповітомвід 22.04.1975 року. При цьому позивач не мав права на обов'язкову частку у спадщині на час її відкриття після смерті матері ОСОБА_5

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові і в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2012 року, виданого ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в смт. Ярмолинці по АДРЕСА_1, оскільки ним не порушено прав позивача.

Вірними є висновки суду і про те, що вимоги про скасування заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, визнання недійсними витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно є неналежними способами захисту цивільного права, оскільки не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України, відтак не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на необґрунтовану відмову суду у призначенні повторної судової почеркознавчої експертизи не ґрунтується на нормах процесуального права.

Так, ч.2 ст. 150 ЦПК України встановлено підстави призначення повторної експертизи - якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Висновком судової почеркознавчої експертизи № 345/15-26 від 03.03.2015 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 у договорі дарування, посвідченому 22.04.1975 р. за реєстром №1172; заповіті, посвідченому 22.04.1975 р. за реєстром №1175; в реєстрі №1 нотаріальних дій Ярмолинецької державної нотаріальної контори за №№1172, 1175, виконані однією і тією ж особою.

Вказаний висновок експертизи не суперечить іншим матеріалам справи, відсутні підстави визнавати його необґрунтованим чи сумніватися у його правильності, відтак у суду не було процесуальних підстав задовольняти таке клопотання.

Твердження апелянта про ухвалення судом рішення без розгляду справи по суті, інші допущені процесуальні порушення, спростовується журналом судового засідання, технічним записом фіксування судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Порушення судом розумних строків розгляду справи, на що вказує апелянт, не призвели до неправильного вирішення справи, а отже, не є підставою для скасування рішення суду.

Дводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу за позовом ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Соловйов А.В. Провадження № 22-ц/792/511/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 21