АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4370/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1577/16Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ПАТ "КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 14.02.2012 року ОСОБА_3 отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість, яку банк просить стягнути з відповідача на його користь в сумі 15218,03 грн., до складу якої входять: 1944,18 грн. заборгованості за кредитом, 9372,99 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2700,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 700,86 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до актового запису про смерть №271 від 30.04.2013 року, що надав ДРАЦС по Лубенському району Лубенського МРУЮ у Полтавській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 28.04.2013 року. /а.с.52/

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 12 лютого 2016 року по справі залучено в якості відповідача правонаступника померлого ОСОБА_3 спадкоємця ОСОБА_2/а.с.91/.

Рішенням Лубенського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З рішенням суду не погодився ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на неповне зясування обставини, що мають істотне значення для справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 2 684, 19 грн. станом на 28.04.2013 року ( дату смерті позивальника) підлягають задоволенню в повному об»ємі, оскільки вважає, що ним не пропущено річний строк, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, для пред»явлення вимоги до спадкоємця.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали між собою кредитний договір без номеру від 14.02.2012 року про надання кредиту шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня базова процентна ставка за договором /30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, а також пеня 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, яка нараховується один раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. /а.с.6-33/

28 квітня 2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №271, виданого органом ДРАЦС. /а.с.52/

Після смерті ОСОБА_3 залишилась непогашена заборгованість за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами 1, 4 статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Нарахування платежів після смерті позичальника не відповідає чинному цивільному законодавству (зокрема, ст.608 ЦК України), оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобовязання. Крім того, згідно п.32 ППВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до ст.ст.1282, 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем його майна згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2014 року став ОСОБА_2, за яким визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 28 квітня 2013 року, на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських побудов, які розташовані за адресою: м.Лубни Полтавської області, вулиця Луценка, будинок №23. /а.с.56-90/.

Після залучення згідно ухвали Лубенського міськрайонного суду від 12 лютого 2016 року по справі в якості відповідача правонаступника померлого ОСОБА_3 спадкоємця ОСОБА_2 про це було повідомлено позивача. Однак, позивач не повідомив чи звертався він до спадкоємця померлого позичальника з вимогою погасити кредитну заборгованість.

Згідно з умовами кредитного договору, укладеного між банком та спадкодавцем (п.1.1.7.12) договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Враховуючи те, що кредитний договір був укладений 14.02.2012 року, а позичальник помер 28.04.2013 року, то проінформувати банк про припинення строку дії договору він не міг, а тому наступна автоматична пролонгація договору з померлою особою є неприпустимою. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк вимоги за кредитним договором - 14.02.2014 року (зі спливом 12 місяців після останньої автоматичної пролонгації).

Саме від цієї дати, у відповідності до положення ст.1281 ЦК України, слід обчислювати річний строк для пред'явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відомості про те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом року, починаючи з 14 лютого 2014 року, предявив вимоги до спадкоємця, відсутні.

Приєднаний апелянтом до апеляційної скарги знімок з екрану інформації про карту 974904, взятий з банківського програмного комплексу « Приват 48», який не досліджувався судом першої інстанції ( а.с.137), колегія суддів вважає неналежним доказом, наданим у порушення вимог ст. 303 ЦПК України та таким, що не спростовує його висновки.

Крім цього, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови кредитування додані до позовної заяви, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались. Вказаний висновок відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній в постанові №6-240цс14.

Таким чином, банком не надано належних доказів того, на яких умовах укладався кредитний договір та не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1