Справа № 500/5213/16-ц
Провадження № 2/500/2881/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 15.03.2016 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є Договір №3511 міни нерухомого майна від 28.07.1998р., виданий Представництвом Одеської товарної біржі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив про визнання позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі та не заперечував проти визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору №3511 міни нерухомого майна від 28.07.1998р., посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі, укладеного між ОСОБА_5, яка діяла і від неповнолітньої ОСОБА_6, та ОСОБА_4, останній є власником квартири АДРЕСА_1. У виконання умов укладеного договору ОСОБА_4 проведено реєстрацію договору, про що свідчить технічний паспорт на квартиру, відмітка МБТІ про реєстрацію на договорі.

Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені також довідкою, виданою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 03.11.2016року за №1681.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований, а одна із сторін за договором ОСОБА_4 помер 15.03.2016 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 446971 від 17.03.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер 15.03.2016 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45245183 від 28.09.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являється його дружина ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 276140, виданого 16.11.1999р.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується прибудинковою книгою.

На звернення позивача ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу в Одеській області ОСОБА_7 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріусом за №300/02-14 від 28.09.2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є Договір №3511 міни нерухомого майна від 28.07.1998р., виданий Представництвом Одеської товарної біржі та учасником біржової операції був неповнолітній, на той час, ОСОБА_8.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року).

Оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, умови договору також виконані, суд вважає, що позивач правомірно наголошує на дійсності договору міни нерухомості. З огляду на смерть однієї із сторін договору посвідчити її в нотаріальному порядку неможливо.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 спадщину після померлого ОСОБА_4 прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 15.03.2016 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2016р.

Суддя: ОСОБА_9