Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/558/16 Головуючий у 1 інстанції: Надворна О.С.
Є.У.№ 314/3982/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Панкеєва О.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 12.04.2012 року Слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління міністерства доходів і зборів у Запорізькій області було порушено кримінальну справу № 421206, а 28.08.2012 року прокуратурою Запорізької області було порушено кримінальну справу № 381213-пр. 13.12.2012 року прокурором Запорізької області відносно нього було винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 366 та ч. 3 ст. 212 КК України. В ході розслідування вищевказаних кримінальних проваджень постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 р. за поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 247 986 грн. Під час досудового розслідування співробітниками податкової міліції проводились виїмки за місцем роботи позивача - на підприємстві ФГ «ОСОБА_3В.», а також в ПАТ «Мотор-Банк», в філії AT «Укрексімбанк», які обслуговують господарство. Також в ході досудового розслідування накладався арешт на належне йому майно. Крім того, в своєму позові ОСОБА_3 зазначає, що за постановою прокурора Запорізької області від 15.11.2012 року йому був заборонений виїзд за межі України строком на 5 років, внаслідок чого в січні 2013 року працівники державної прикордонної служби заборонили йому виліт до Москви для проведення важливих ділових переговорів, що, в свою чергу, завдало збитків його діловій репутації. За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 21.12.2012 року слідчим СВ податкової міліції Орджонікідзевського району м. Запоріжжя йому було вручено обвинувальний акт у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч. 3 ст.212 КК України, затверджений прокурором прокуратури Орджонікідзевського району ОСОБА_4. Вказане кримінальне провадження розглядалось Вільнянським районним судом Запорізької області. Проте в ході судового розгляду прокурор в порядку ст. 340 КПК України відмовився від підтримання державного обвинувачення, і за цих підстав ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року кримінальне провадження було закрито.

Також позивач зазначає, що тривалий час він піддавався незаконному кримінальному переслідуванню, що суттєво змінило його звичний порядок життя та вплинуло на ділову репутацію.

Згодом уточнивши позовні вимоги т посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути на свою користь - 1000000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного Казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на відшкодування моральної шкоди 700 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

Не погоджуючись з рішенням районного суду Прокурор Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким стягнути на користь ОСОБА_3 27382,20 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Не погоджуючись з рішенням районного суду Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору, суд першої інстанції встановив, що позивач притягався до кримінальної відповідальності, стосовно нього за поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області був обраний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 2 247 986 грн.; який згодом був зменшений. При цьому на ОСОБА_3 були покладені обов'язки: з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу посадової особи або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа; повідомляти службову особу або орган у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

15 листопада 2012 року постановою заступника прокурора Запорізької області Кривохатьку В.В. був заборонений виїзд за межі України.13 грудня 2012 року прокурором Запорізької області відносно ОСОБА_3 винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.З ст. 212 КК України.

24 квітня 2014 року прокурором прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя було винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.З ст. 212, ч.2 ст.366 КК України, а 24 квітня 2014 року Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.З ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України, було закрито у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно із ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній собі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратуру або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду».

За положеннями зазначеного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, визначеному цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Позивач у апеляційній скарзі посилався на те, що розмір відшкодування, заявлений ним був безпідставно зменшений судом.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судом було враховано, що позивач був звинувачений у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена сувора кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі, тривалий час був підданий обмеженням, які суттєво впливали на його звичайний уклад життя та життя членів його родини. Крім того незаконні дії щодо притягнення до кримінальної відповідальності зумовлювали негативне відношення оточуючих, порушували його право на повагу до честі, гідності, ділової репутації.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом при визначенні розміру відшкодування були враховані пояснення допитаних свідків, висновки судової психологічної експертизи, надана оцінка доводам та запереченням сторін та з урахуванням цього визначений розмір відшкодування.

Тож судом було мотивоване рішення в частині розміру відшкодування. Розмір визначений з урахуванням обставин справи та вимог розумності і справедливості.

З цих же підстав не підлягає задоволенню апеляційна скарга Прокуратури Запорізької області, позаяк її доводи зводяться до переоцінки висновків суду щодо наявності і переконливості доказів на підтвердження розміру відшкодування.

Так, посилання Прокуратури на те, що відсутні негативні наслідки від обмежень, які зазнав позивач внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, на те, що висновок експертизи неспроможний надати категоричну відповідь про ступінь моральних страждань а також на те, що розмір відшкодування завищений тощо, є оціночними та не спростовують висновків суду, зроблених ним в межах своєї компетенції.

Адже саме суду надане право визначення розміру відшкодування, а відповідно до розяснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та прийнявши до уваги, що законом встановлено тільки мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, а не її максимальний розмір.

Як зазначив суд, в ході судового розгляду було доведено, що внаслідок кримінального переслідування позивач дійсно обмежувався у певних правах та зазнав певних обмежень життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи ведення професійної діяльності, суспільної діяльності, свободи спілкування. Кримінальне переслідування позивача, яке тривало протягом 1 року 7 місяців та 24 днів, привело до його моральних страждань внаслідок тривалої стресової ситуації та суттєвої зміни життєвого укладу, а отже немає сумнівів у наявності правових підстав для відшкодування завданої ОСОБА_3 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо того, що підстава закриття кримінального провадження «в зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення» - не зазначена в переліку підстав, передбачених п.2 ч.І ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду», а отже взагалі немає підстав для відшкодування не ґрунтується на законі.

Так, підставою для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 була відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення.

У постанові прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадження відносно ОСОБА_3 за ч.3 ст.212, ч.2 ст. 366 КК України, прямо зазначено, що «...є обґрунтовані сумніви у доведеності вини ОСОБА_3, які за ст. 62 Конституції України та ч.4 ст. 17 КПК України мають тлумачаться на користь звинуваченої особи.

Таким чином, відмова прокурора від обвинувачення, наслідком чого стало закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3, - є реабілітуючою обставиною з точки зору кримінально-процесуального законодавства та дає право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному позивачем, а саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду».

Доводи представника Державної казначейської служби про те, що в оскаржуваному рішенні зазначено що шкода підлягає стягненню з «Державного Казначейства за рахунок коштів державного бюджету», а не з Державної казначейської служби за рахунок державного бюджету, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові. Так, Державна казначейська служба була притягнута у якості відповідача, приймала участь у справі, а редакційні неточності у судовому рішенні можуть бути виправлені в порядку ст. 219-221 ЦПК.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: