АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/834/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2815/16Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що 28.02.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачці 1600 доларів США з кінцевим терміном повернення до 28 березня 2015 року.

Також зазначив, що за користування коштами позичальник зобов'язався сплатити суму в розмір 500 грн. та відсотки у розмір 100 доларів США за кожен прострочений місяць.

На підтвердження укладеного договору позики відповідачем було написано розписку.

У зв'язку з невиконанням зобов`язання позивач просив стягнути з ОСОБА_2 79889 гривень 04 копійки заборгованості за договором позики та судові витрати.

09 вересня 2016 року у зв'язку із зміною офіційного курсу долара позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 85748 гривень та судові витрати.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1 непрацюючої, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в загальній сумі 85 748 (вісімдесят п"ять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір в сумі 798 (сімсот дев'яносто вісім) грн. 89 коп.

В апеляційній скарзі порушено питання про зміну рішення в частині стягнення відсотків за прострочення платежу, шляхом зменшення відсотків. В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини укладення договору позики між сторонами з якого слідує, що ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмір 1600 доларів США з кінцевим строком повернення до 28 березня 2015 року. Крім того, відповідачка зобов'язувалась сплатити грошові кошти за користування позикою розмір 500 грн. та у випадку прострочення платежу відсотки у розмірі 100 доларів США за кожен прострочений місяць(а. с.7,39).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню та ґрунтуються на вимогах закону і відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки процентів за період користування позиченими коштами.

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із справи вбачається, що в розписці чітко вказані умови повернення грошових коштів та відсотки за кожен місяць прострочення заборгованості( а.с.7,39).

Посилання апелянта на безпідставність та необґрунтованість задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування грошових коштів не відповідає обставинам справи, оскільки відсотки передбачені умовами договору та були засобом забезпечення належного виконання зобов`язання.

За умови належного виконання зобов`язання, будь-які підстави для нарахування відсотків були відсутні.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких вимог щодо недійсності даного договору позики в суду не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги про зменшення процентів за договором позики у зв'язку з скрутним матеріальним становищем не беруться до уваги, оскільки, чинним законодавством не передбачено зменшення розміру відсотків за прострочення зобов'язання.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування які б спростовували висновки місцевого суду.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської обдасті від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ