Провадження № 2/161/3819/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно будинкової книги окрім неї у квартирі зареєстрована та проживає її чоловік ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 Зазначає, що їх дочка ОСОБА_2 без їх відому оформила кредит і з моменту його несплати з 06.06.2015 року не проживає у квартирі, не користується вказаним житлом і не сплачує комунальних послуг. Враховуючи наведене просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Як вбачається з будинкової книги, то у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме: подружжя власника, їх діти і батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, в матеріалах справи знаходиться висновок (а.с. 9) Луцького ВП ГУПП у Волинській області по заяві ОСОБА_1, де вона просить підтвердити факт не проживання ОСОБА_2 за адресою її місця проживання. Однак, даний орган не наділений повноваженнями підтвердження тих чи інших фактів.

Викликана в судове засідання сусідка ОСОБА_4 та допитана в судовому засіданні в якості свідка дала пояснення, що відповідач не проживає постійно у даному житловому приміщення, так як у них виникли неприязні відносини, хоча періодично навідує своїх батьків. Свідку зокрема невідомо, чи знаходяться особисті речі відповідача у вказаному житлі.

Однак, позивач ОСОБА_1 і сама не заперечує, що особисті речі ОСОБА_2 знаходяться в будинку, вона проти, щоб її дочка жила в її квартирі з іншим чоловіком. Вона занепокоєна тим, що ОСОБА_2 взяті кредити, яких вона невзмозі повернути. Власне це і привело до сімейних непорозумінь в результаті чого відповідач була змушена тимчасово проживати в іншому житлі. Однак, вона продовжує виконувати свої обовязки дочки та допомагати батькам, навідує їх, не втратила інтерес до житла, так як іншого у неї немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, позивачем не доведено в судовому засіданні відсутність ОСОБА_2 по місцю проживання понад один рік, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 383, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська