АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5837/15-ц 22-ц/774/1202/К/16
Справа № 215/5837/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1201/К/16 Мельник Ю.П.
Категорія - 26 (III) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участі секретаря: Петренко К.І.,

за участі: представника Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Черевика Олександра Миколайовича;

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював на ПАТ «ЦГЗК» з 12.07.2004 року по 31.03.2015 року на шахті ім. Орджонікідзе у шкідливих умовах праці. Виконував роботи в умовах, запиленості робочої зони, важкості праці, що перевищувала ГДР. Рішенням Українського науково- дослідницького інституту промислової медицини від 14.01.2015 року встановлено діагноз: ХОЗЛ І-ІІ ст.,Радикулопатія.

Внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання було проведене його розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 16.02.2015 року.

Згідно п. 12, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.02.2015 року (форма П-4), він 10 років 6 місяців працював на ПАТ «ЦГЗК» у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 (далі - Гігієнічна класифікація праці).

Згідно п.17 Акту розслідування від 16.02.2015 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 17.03.2015 року, на підставі акту огляду МСЕК йому було встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково, група інвалідності не встановлена.

Вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 793728 грн. та просив суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки Акту розслідування профзахворювання форми П-4 від 16.02.2015 року у якому не визначено винних осіб у настанні професійного захворювання та не враховано роботу позивача й на інших підприємствах; ПАТ «ЦГЗК» є не єдиним відповідачем по справі; не враховано відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на ПАТ «ЦГЗК» з 12.07.2004 року по 31.03.2015 року на шахті ім. Орджонікідзе.

Позивач виконував роботи у шкідливих умовах праці, в умовах, запиленості робочої зони, важкості праці, що перевищувала ГДР, про що свідчить санітарно-гігієнічна характеристика умов праці та акт від 16.02.2015 р. - а.с. 12-18.

Згідно довідки МСЕК від 17.03.2015 року, йому було встановлено 35 % втрати професійної працездатності.

Крім того, ПАТ «ЦГЗК» організувало розслідування, та було складено 16.02.2015 р. було складено акт форми П-4 з причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_3

Згідно п.17 Акту розслідування від 16.02.2015 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.02.2015 року причиною професійного захворювання позивача стало те, що в процесі виконання роботи позивач підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

З урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.02.2015 року, а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу та не зазначення позивачем конкретного нормативного документу, який порушив відповідач, у сфері охорони праці , колегія суддів визнає безпідставними.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, насамперед, завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через вищевказані професійні захворювання. У результаті професійних захворювань у стані його здоров'я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних).

У зв'язку з тим, що він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи, він був вимушений у віці 54 роки звільнитися з роботи.

Більш того, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він не тільки не може працювати, але й не може виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав захворювання. Зараз, замість нього, його частину домашньої роботи виконує його дружина, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини.

Через втрату свого здоров'я йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога (приходиться звертатися до оточуючих його людей за допомогою) і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. Наприклад, у зв'язку з обмеженням рухів (через захворювання) йому кожного дня тяжко навіть самостійно одягатися, приходиться просити дружину йому допомагати. І це кожного дня.

Після отримання захворювання, він постійно відчуває свою обмеженість як у спілкуванні з оточуючими його людьми, так і обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя.

Передумовою для поліпшення свого стану здоров'я є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що ПАТ «ЦГЗК» є не єдиним відповідачем по даній справі, оскільки позивач працював на інших підприємствах. Так, при вирішення даної справи, колегія суддів враховує, що стаж роботи позивача саме на підприємстві відповідача, складає 10 років 09 місяці.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці позивача протягом 10 років 09 місяців в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, а також його роботу на інших підприємствах, розмір втрати професійної працездатності - 35%, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити цей розмір з 35 000 грн. до 15000 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ "ЦГЗК" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (нині приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (нині приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 35 000 (тридцяти п'яти тисяч) грн. до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч)грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: