Справа № 727/9231/15-ц
Провадження № 2/727/161/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого судді: Семенка О.В.

при секретарі: Гончарук Н.Г.,

з участю:

представника позивача за первинним позовом

та представника відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

відповідача за первинним позовом: ОСОБА_2,

відповідача за первинним позовом

та позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_3,

представника відповідача за первинним позовом

та представника позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання припиненю поруки за договором поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Мотивують заявлені вимоги тим, що 25 травня 2006 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та відповідачемОСОБА_2 було укладено договір №1304 про іпотечний кредит, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 32000,00 дол.США зі сплатою процентів.

Вказують, що внаслідок укладеного 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_5 «Кредитні ініціативи» договору відступлення, Банк відступив право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах, у тому числі і по договору №1304 про іпотечний кредит від 25 травня 2006 року, укладеному між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_2

Зазначають, що в забезпечення повернення кредиту за договором №1304 про іпотечний кредит від 25 травня 2006 року, укладеним між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1305 від 25 травня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 відповідно до якого останній, як поручитель виступив перед банком за виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 в якості солідарного боржника та в забезпечення виконання договору №1304 від 25.05.2006 року.

Посилаються на те, що боржник ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 26 жовтня 2015 року утворилась по кредитному договору заборгованість: за кредитом 11538,06 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 260467,98 грн., по відсотках 6056,09 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 136714,28 грн., по комісі 719,10 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 16233,45 грн.

Просять позовні вимоги задовольнити та стягнути в солідарному порядку зазначену заборгованість з відповідачів на їхню користь.

11 травня 2016 року відповідач ОСОБА_3 в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання припиненою поруки за договором поруки. Ухвалою суду від 25травня 2016 року даний позов обєднано в одне провадження з первісним.

У зустрічній позовній заяві посилаються на те, що порука є припиненою на підставі ч.4ст.559 ЦК України з наступних підстав:

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Із положень ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і повязаний із боржником певними зобовязальними відносинами, він є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг.

Важає, що позивач(поручитель) ,є самостійним суб'єктом та стороною у відносинах із кредитором.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобовязання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобовязань та настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини пятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

У відповідності до умов кредитного договору та договорів поруки у кредитора виникло право на звернення з вимогою до поручителів з дати, коли не було сплачено наступний платіж, проте протягом 6 місяців Як видно з розрахунку Позивача за первісним позовом останній платіж був здійсненний боржником 14.03.2013 року. Банк не звернувся до поручителя з вимогою у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки,строк дії поруки не встановлено, а кредитор не звернувся з вимогою до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, то можна зробити висновок що порука є припиненою за договором поруки №1305 від 25.05.2006 року, що був укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_6

Просить визнати припиненою поруку за договором поруки №1305 від 25.05.2006 року, що був укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_6, судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за довіреністю ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, надавши аналогічні пояснення позовній заяві, просив задовольнити первісний позов в повному обсязі, з підстав наведених в ньому а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити за безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхній представник за довіреністю ОСОБА_4 за первісним позовом та позивач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили в задоволенні первісних позовних вимог відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» в судове засідання не зявився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом, належними доказами по справі встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, 25 травня 2006 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та відповідачемОСОБА_2 було укладено договір №1304 про іпотечний кредит, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 32000,00 дол.США зі сплатою процентів.(а.с.6-11). Відповідач ОСОБА_2 зобов'язувалася сплатити проценти в сумі, строках та умовах, передбачених договором.

Судом установлено, що між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1305 від 25.05.2006 р. в забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №1304 від 25.05.2006 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 виступив поручителем перед банком за виконання ОСОБА_2 як солідарного боржника (а.с.12-13).

Судом крім наведеного, установлено, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 26 жовтня 2015 року має заборгованість: за кредитом 11538,06 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 260467,98 грн., по відсотках 6056,09 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 136714,28 грн., по комісі 719,10 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 16233,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 28).

Розрахунок заборгованості по кредиту станом на 26 жовтня 2015 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена.

Внаслідок укладеного 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_5 «Кредитні ініціативи» договору відступлення, Банк відступив право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах, у тому числі і по договіру №1304 про іпотечний кредит від 25 травня 2006 року, укладеному між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_2 (а.с.16-27).

Дані правовідносини виникли між сторонами на підставі вчинення кредитного договору, укладеного у письмовій формі відповідно до вимог ст.1055 ЦК України.

Згідно ст. 526, 549 та 550 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту (іпотеки, застави) на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК України додатково укладається договір відступлення права вимоги заставодержателя або іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення.

Отже, на підставі сукупності досліджених доказів по справі, в їх сукупності і системному аналізі чинних правовідносин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 неналежно виконувала умови укладеного кредитного договору, допустила заборгованість, розмір якої визначено з урахуванням вимог закону та умов договору.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Визначено ст. 57 ЦПК України, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко -і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню, таким чином з відповідачів слід стягнути заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитом у розмірі 413415,71грн., яка складається з: 11538,06 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 260467,98 грн., по відсотках 6056,09 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 136714,28 грн., по комісії 719,10 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 16233,45 грн.

Що стосується зустрічного позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав:

Згідно ст. 547, 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 202, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Ст. 559 ч.1 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого зобовязання. А також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як встановлено судом договір про іпотечний кредит №1304 від 25.05.2006 року, згідно п.2.4. дійсний до 24 травня 2026 року.(а.с.6).

П.2.1. договору поруки №1305 від 25.05.2006 року Поручитель за цим договором зобовязується відповідати в повному обсязі перед Кредитором за своєчасне та повне виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, та у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань бере на себе зобовязнання погасити до 24 травня 2026 року.

Згідно п.4.1 догоорву поруки за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків за цим договором строна відшкодовує потерпілій строні завдані їй збитки.

Відповідно до 4.2 договору поруки за несплату суми поруки у строк, зазначений у п.3.3 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню, що обчислюється від суми просроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5.4 догоорву поруки строк дії договору з моменту підписання до повного погашення зобовязання по кредитному договору, в забезпечення якого видана порука, а також додаткових угод до нього.

За таких обставин, враховуючі всі обставини, які були встановлені в судовому засіданні, прийнявши до уваги всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про припинення договору поруки № 1305 від 25.05.2006 року необхідно відмовити.

З відповідачів підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, документально підтверджених.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 256-257, 513Ю 554, 1050, 1046-1054, 1077 ЦК України та керуючись ст.ст.3, 10,11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул.. Незалежності, 14 заборгованість за кредитним договором в розмірі 413 415 (чотириста тринадцять тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 71 коп. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6201 (шість тисяч двісті одна) грн. 24 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання припиненю поруки за договором поруки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : О.В. Семенко