Справа № 760/4505/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

05 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що крім неї у спірній квартирі АДРЕСА_1 ще зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 Останній з квітня 2013 року не проживає у цій квартирі, тобто на день пред'явлення позову це більше 10 місяців, квартирну плату та комунальні послуги не сплачує. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні.

Просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 25 червня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 про скасування цього заочного рішення та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснили суду, що відповідач у квітні 2013 року без жодних пояснень, добровільно, залишив квартиру. Через тиждень прийшов останній раз за присутності молодшого сина забрав свої особисті речі та свою колекцію модельок автомобілів. Більше відповідач у квартиру не повертався та нею не цікавився, на телефонні дзвінки не відповідав. Лише восени 2013 року мати відповідача розповіла позивачу, що ОСОБА_2 створив нову сім'ю з іншою жінкою. Позивач з дітьми залишилася проживати в квартирі, вносила плату за комунальні послуги і через 10 місяців звернулася в суд з цим позовом. Перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинив, конфліктів між ними не було. Вперше відповідач прийшов до квартири в листопаді 2015 року, вже після початку розгляду справи в суді, після перегляду та скасування заочного рішення. До квартири відповідач приходив з адвокатом і свідками.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують. Пояснили суду, що ОСОБА_3 їздив на заробітки в Миколаївську область з квітня 2013 року до жовтня 2014 року. Працював там неофіційно. Коли повертався з заробітків, то проживав в квартирі. У травні 2013 року він не зміг потрапити в квартиру, бо замки на вхідних дверях змінили. Через деякий час син дав йому ключі, і він проживав у квартирі. Потім замки знову змінили, і його в квартиру не впустили. Дружина пообіцяла йому приватизувати квартиру, продати і таким чином вирішити житлове питання, позивач постійно говорила, що збирає документи. Він проживав то у друзів, то у батьків. Кожного тижня приїздив до квартири, в різний час, проте не міг до неї потрапити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання для надання пояснень не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1994 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

04 лютого 2005 року Головне управління житлового забезпечення Виконкому Київської міської ради надало ОСОБА_3 на сім'ю з дружини та двох синів двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 жилою площею 31,20 кв. метри, що підтверджується ордером на жиле приміщення № 4 від 04 лютого 2005 року (а.с. 10).

На день звернення до суду з позовом у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, що підтверджується довідкою форми № 3 від 20 січня 2014 року № 147 (а.с. 9).

Треті особи в справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є синами сторін у справі.

Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач посилається на те, що відповідач добровільно залишив квартиру, забрав свої речі та в період з квітня 2013 року по березень 2014 року (до дня звернення до суду з позовом) не проживав у спірній квартирі, а тому втратив право користування жилим приміщенням.

На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше шести місяців, позивач посилається на свої пояснення, покази свідків та письмові докази.

Позивач у справі, за її згодою, була допитана в судовому засідання в якості свідка. Показала суду, що чоловік пішов з дому, залишивши її та синів, у квітні 2013 року без пояснень. Через тиждень забрав решту своїх речей і більше до квартири не повертався. Вони у квітні 2013 року з технічних причин змінили замок на вхідних дверях квартири. Коли відповідач забирав речі, син передав йому новий ключ. Повторно замки на вхідних дверях були змінені вже в 2015 році, коли відповідач був знятий з реєстрації. Зазначила, що квартиру у квітні 2013 року відповідач залишив добровільно, без наміру повернутися, і тому 05 березня 2014 року вона подала цей позов до суду.

Допитані судом, як свідки, за їх згодою, сини сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_2 показали, що батько в квітні 2013 року, залишив їх та пішов з квартири, більше до них не приходив. Через тиждень забрав залишки своїх речей та колекцію модельок. З цього часу він не цікавився ні квартирою, ні синами, не повідомляв де знаходиться, хоча мав вільний доступ до квартири та ніхто з них не чинив йому перешкод у користуванні квартирою. Комунальні послуги оплачувала мама. З'явився відповідач лише у листопада 2015 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 покази своїх синів щодо залишенням ним квартири в квітні 2013 року не спростовував. Будь-яких питань щодо їх пояснень він синам у судовому засіданні не задавав.

Свідок ОСОБА_5 показав, що сторін знає з 2001 року. Вони живуть в сусідній квартирі. Відповідача він не бачив з квітня 2013 року до листопада 2015 року. Чому відповідач залишив квартиру йому не відомо, але скандалів між сторонами з приводу користування квартирою не було до листопада 2015 року.

Свідок ОСОБА_6 показала, що сторін знає з 1996 року, вони сусіди по поверху. Відповідач в квартирі не проживав з квітня 2013 року. Позивач сказала їй, що чоловік пішов від неї Ніколи не бачила, щоб відповідач приходив до квартири в цей період. Не чула між сторонами і сварок через квартиру. Знає те, що лише в листопаді 2015 року виник конфлікт, і були викликані працівники поліції.

Свідок ОСОБА_7 показала, що проживає в цьому під'їзді на іншому поверсі. Сторін знає з 1996 року. До вересня 2014 року вона працювала консьєржем в під'їзді. Відповідач у 2013 році зник, і вона його більше не бачила, хоча працювала консьєржем до вересня 2014 року. Протягом 2013 року вона декілька разів заходила до спірної квартири, проте речей відповідача там не бачила. Про скандали між сторонами через квартиру їй невідомо.

Свідок ОСОБА_8 показав, що сторони його сусіди, їх квартири знаходяться на одному поверсі. Раніше постійно бачився з відповідачем, а вже десь з 2013 року перестав його бачити. Дружина свідка сказала йому, що ОСОБА_3 розводяться. Скандалів щодо користування квартирою між сторонами не було. Вперше це сталося в листопаді 2015 року, коли відповідач зі свідками прийшов вселятись до квартири.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що працює консьєржем в під'їзді будинку з вересня 2014 року. Вперше побачила відповідача лише в листопаді 2015 року. Попередній консьєрж говорила їй, що в квартирі № 63 мешкає ОСОБА_1 та два її сини.

Свідок ОСОБА_10 показала, що проживає в цьому будинку, підтримує стосунки з ОСОБА_1 З її слів знає, що чоловік покинув сім'ю в квітні 2013 року. Вона як могла, так і підтримувала ОСОБА_1 як морально, так і матеріально. Конфліктів між сторонами не було, з квартири відповідач пішов добровільно, перестав цікавитись дітьми та квартирою.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона є хрещеною мати сина сторін - ОСОБА_2. Живе в цьому ж будинку, буває в їх квартирі. З того часу, як відповідач пішов з квартири в квітні 2013 року, він не повертався додому. Візуально його речей в квартирі вона не бачила, і позивач розповідала, що чоловік все вивіз. У квартирі вона буває десь один раз на місяць.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_1 також посилається і на письмові докази. Так, позивач надала суду акти про відсутність відповідача за місцем реєстрації з квітня 2013 року: від 31 серпня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 30 листопада 2013 року, 31 грудня 2013 року, 31 січня 2014 року, 12 лютого 2014 року (а.с. 21-27) та квитанції про сплату нею за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2013 року (а.с. 28-39).

Зазначені акти складені мешканцями будинку, підписи яких посвідчено керівником КП «Чоколівське» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Заперечуючи проти позову, відповідач, як на докази, посилається на покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Допитаний судом свідок ОСОБА_12 показав, що колись працював разом з відповідачем. Йому відомо, що ОСОБА_3 у квітні 2013 року поїхав на заробітки. Через 3-4 тижні повернувся, але в квартиру не зміг потрапити і жив у нього. Восени 2013 року він 4-5 разів підвозив його автомобілем до будинку. Зі слів відповідача знає, що той ходив до квартири, але двері йому не відкрили. Очевидцем цих подій він не був, оскільки чекав відповідача в машині.

Свідок ОСОБА_13 показав, що відповідача знає з 2013 року. Останній говорив йому що дома були проблеми з дружиною. Після травня 2014 року він піднімався разом з ОСОБА_3 до спірної квартири, але двері їм не відкривали, хоча в ній горіло світло. До травня 2014 року раз на два місяці привозив ОСОБА_3 до його будинку. Знає, що відповідач їздив на заробітки до Залізного порту, періодично приїздив до Києва. Відповідач говорив йому, що члени його сім'ї не хочуть бачити його в квартирі.

Допитаний судом, як свідок батько відповідача - ОСОБА_14 показав, що син не проживав у квартирі, оскільки позивач його не пускала в квартиру та змінила замки. Вона також налаштувала проти нього дітей. Він у листопада 2015 року разом з сином приїздив до квартири, і тоді їх впустили. У 2013-2014 роках він до квартиру не приїздив.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з наданих суду позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_3 в квітні 2013 року добровільно залишив спірне жиле приміщення, забрав свої речі і не проживав у квартирі більше шести місяців, на день звернення до суду з позовом, без поважних причин.

Допитані судом свідки є сусідами сторін, їх близькими знайомими, консьєржами будинку, їх покази є послідовними та не містять суперечностей. Стороною відповідача покази цих свідків не спростовані.

Так, зокрема, суд звертає увагу на покази дітей сторін, які детально та послідовно дали покази щодо добровільного залишення батьком квартири, збору речей і відсутність пояснень причин залишення квартири з боку батька в цей момент.

Оцінюючи покази свідків, на які посилався відповідач, суд приходить до висновку, що вони не зазначили поважності причин відсутності позивача в квартирі понад шість місяців. Жоден зі свідків не був очевидцем протиправної поведінки позивача щодо позбавлення відповідача права користування квартирою. Їм точно не відомо де був на заробітках відповідач, та ким він там працював. Про такі обставини їх повідомив сам відповідач.

Стосовно поважності причин своєї відсутності понад шість місяців у спірній квартирі відповідач також конкретних пояснень не надав, лише зазначав, що їздив на заробітки та працював неофіційно. Будь-яких доказів на підтвердження таких обставин він суду не надав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не оспорював, що плату за комунальні послуги не вносив, зі скаргами на дії своєї сім'ї щодо користування житлом не звертався ні в правоохоронні органи, ні в житлові. Також він не звертався в поліклініку чи до інших медичних закладів за місцем реєстрації, не отримував кореспонденції.

Сторона відповідача посилається лише на покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та батька відповідача - ОСОБА_14

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не надав суду допустимих та переконливих доказів поважності відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців, а тому у суду відсутні правові підстав для продовження йому шестимісячного строку, передбаченого ст. 71 ЖК України.

З огляду на наведе, заявлений позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: