Ухвала

іменем україни

13 липня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що рішенням суду від 28 березня 2014 року з відповідача на його користь було стягнуто борг за договором позики у сумі 13 258 грн 42 коп.

Проте відповідач не виконує рішення суду, у зв'язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 відсотки за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 997 грн 84 коп., три відсотки річних за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 239 грн 67 коп., суму неустойки (пені) за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 4 374 грн, збитки в розмірі 20 529 грн 90 коп.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відсотки за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 997 грн 84 коп., три проценти річних за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 239 грн 67 коп., суму неустойки (пені) за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 4 374 грн, а всього 5 611 грн 51 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У іншій частині рішення судів залишити без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 15 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняла та зобов'язалася повернути грошові кошти в розмірі 6 400 грн у строк по 15 листопада 2012 року, або, відповідно до п. 1.2 договору позики згідно з додатковою вимогою, в еквіваленті 800 дол. США за курсом Національного банку України, на день повернення позики.

Пунктом 2.3. договору позики від 15 листопада 2009 року передбачено, що ОСОБА_4 за порушення зобов'язання повинна виплатити позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 0,15 % від суми неповернутої позики, за кожен день прострочення до дня повернення позики.

Встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 13 258 грн 42 коп., у тому числі: основний борг у сумі 7 989 грн 04 коп., проценти за весь час користування сумою позики з 16 листопада /2012 року по 31 грудня 2013 року в сумі 510 грн 15 коп., 3 % річних з простроченої суми за весь час прострочення з 16 листопада 2012 року по 28 лютого 2014 року в сумі 247 грн 23 коп., суму неустойки (пені) за період з 16 листопада 2012 року по 28 лютого 2014 року в сумі 4 512 грн. Рішення набрало законної сили 08 квітня 2014 року.

Судами встановлено, що рішенням суду від 28 березня 2014 року на користь позивача стягнута сума боргу за договором позики з урахуванням всіх обставин на час розгляду справи.

Згідно з довідкою Краматорського міського управління юстиції відділу державної виконавчої служби виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа від 28 березня 2014 року № 2/234/618/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів на суму 13 258 грн 42 коп. не завершено та перебуває на примусовому виконанні.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений, обґрунтований, безумовний і реальний доход.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення збитків, позивач виходив з того, що у наслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, йому завдані збитки у зв'язку зі знищенням основної суми боргу (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, оскільки позивач не довів факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б він міг отримати, якщо його право не було б порушено, а також причинного зв'язку між цією шкодою та діями відповідача.

До зазначених висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

У іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанції не є предметом оскарження, а тому не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана