АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/6073/13-ц Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В. С.
Провадження № 22-ц/790/7267/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі по тексту Банк) звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.05.2008 року в розмірі 22159,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 177123 гривні 53 копійки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Згідно з цим договором Банк надав останньому кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 34 990 доларів США, а ОСОБА_5 зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 травня 2015 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_5 за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки П/0 від 28 травня 2008 року, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання боржником зобовязань за кредитним договором.Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, у солідарному порядку. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, які не були виконані, у звязку з чим станом на 06.11.2013 року заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 22 159 доларів США 83 центи, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 177 123 гривні 53 копійки з яких: 17966,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 143608 гривень 07 копійок - кредитна заборгованість;2 971,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 23 755 гривень 12 копійок - заборгованість по процентам;1 014,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 8 112 гривень 81 копійка - пеня за прострочення сплати кредиту; 206,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 1 647 гривень 53 копійки - пеня за прострочення сплати процентів.

Сторони у судове засідання не зявилися, і за заявою представника позивача справа була розглянута у заочному порядку.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2014 року позов було задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»заявлена у позові заборгованість по кредитному договору №0 від 28.05.2008 року, на загальну суму 22 159 доларів США 83 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 177 123 гривні 53 копійки.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, 21 жовтня 2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення, в якій послався на неотримання судових повісток та припинення договору поруки.Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року заяву залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити. При цьому посилався на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, не доведеність обставин, які суд вважав доведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вказав, що суд безпідставно не застосував правовий висновок Верховного Суду України від 29 червня 2016 року № 6-272цс16. Судом не взято до уваги, що є неправомірним стягнення з поручителя заборгованості поза межами шестимісячного строку, який сплив перед зверненням із позовом до суду, оскільки в зазначеній частині порука є ОСОБА_3 є припиненою, а оскільки позивач не надав розрахунку позову, то слід вважати припиненою поруку повністю.

Представник Банку у своїй заяві про розгляд справи за його відсутності проти задоволення скарги заперечив з тих підстав, що у даному випадку позивач, предявивши позов про стягнення достроково всієї суми кредиту змінив строк остаточного виконання зобовязання і тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для припинення поруки, який відраховується від цієї дати, на день звернення до суду не сплив. Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах: від 09 вересня 2015 року № 6-933цс15; від 23 вересня 2015 року № 6-352цс16; від 11 листопада 2015 року № 6-2056цс15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15.

Колегія суддів, за відсутності усіх учасників судового засідання, які були належним чином повідомлені про апеляційний розгляд справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи, відповідно ст. 305 ЦПК України розглянула справу за їх відсутністю. Заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Крім того, оскільки законність та обґрунтованість заочного рішення районного суду стосовно основного боржника, відповідача ОСОБА_5, у даному випадку не оскаржується, то відповідно до ст. 303 ЦПК України в цій частині заочне рішення суду в апеляційному порядку також не переглядається.

Судовим розглядом встановлено, що 28 травня 2008 року між позивачем АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав відповідачу ОСОБА_5 кредит в іноземній валюті в сумі 34 990 доларів США.

Відповідач ОСОБА_5 відповідно до п.п.1.3 Кредитного договору зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 травня 2015 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних.

В цей же день, 28 травня 2008 року, між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № П/0 з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_5 за Кредитним договором. Відповідно до умов договору поруки, відповідач ОСОБА_3 зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_5 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору, у солідарному порядку.

Відповідно до пункту 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1. кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених Договором, зокрема термінів повернення кредиту, та/або процентів кредит, та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково до встановленої процентної ставки сплатити: кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валют заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

ОСОБА_5 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку з чим станом на 06.11.2013 року заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 22 159 доларів США 83 центи, що за курсом НБУ станом на 06.11.2013 року становить 177 123 гривні 53 копійки з яких: 17966,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 143608 гривень 07 копійок - кредитна заборгованість;2 971,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 23 755 гривень 12 копійок - заборгованість по процентам;1 014,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 8 112 гривень 81 копійка - пеня за прострочення сплати кредиту; 206,12 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 647 гривень 53 копійки - пеня за прострочення сплати процентів.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання і пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, при цьому суд також відхилив доводи заяви поручителя відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, не погодившись із доводами про припинення поруки.

Однак висновки суду стосовно розміру відповідальності поручителя не відповідають вищевказаним положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України та вимогам ст. 213 ЦПК України.

У статті 213 ЦПК України викладенні наступні вимоги щодо законності та обґрунтованості рішення суду:

1. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Суд не зясував, що з огляду на положення п. 3.1. договору поруки про те, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договору кредиту, тобто до події, яка не є гарантовано такою, що неминуче настане, що порушує принцип правової визначеності, у даному випадку слід визнати, що договором поруки не встановлено строк припинення поруки (а.с. 8). Тому в цій справі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В матеріалах справи наявні досудові вимоги Банку до основного боржника та поручителя, вих. від 19.09.2013 року, в яких було заявлено про необхідність протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення погасити поточну заборгованість позичальника у розмірі: 9218,75 доларів США заборгованості за кредитом; 2630,64 доларів США заборгованість за кредитом. При цьому Банк попереджав основного боржника, що у разі не погашення простроченої заборгованості - вимагається виконання ним своїх обовязків за договором по поверненню всього кредиту та процентів, що разом становить 20 597,37 доларів, що в цілому суд розцінює, як вимогу Банка про дострокове повернення позичальником кредиту (а.с. 10). Поручителю було вказано на те, що у разі не погашення простроченої заборгованості, Банк змушений буде вимагати виконання поручителем зобовязань основного боржника, ОСОБА_5, за кредитним договором, а саме: сплатити Банку заборгованість по поверненню суми кредиту у повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 20 597,37 доларів США (а.с. 9).

Таким чином Банк змінив строк виконання основного договору, внаслідок чого був змінений строк виконання тих зобовязань, одна лише тих, строк яких на визначену у вказаній вимозі дату ще не настав. Відповідно до умов п. 1.2.2 договору кредиту позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 травня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 1.3.4 кредитного договору строк сплати процентів - з 01 по 25 число (включно) кожного місяця (а.с. 4 на звороті). Відповідно до графіку погашення кредиту, додаток № 1 до кредитного договору, сторони цього договору домовитися, що позичальник згідно умов вищезазначеного договору зобовязується повернути Банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказану у графіку дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала вказану конкретну суму, тобто сторони цього договору передбачили щомісячне повернення кредиту частинами (а.с. 7).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_5 (а відтак і поручитель ОСОБА_3О.) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 травня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням застосованих у даному спорі положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше визначеного у графіку числа кожного місяця, а відповідність поручителя за договором поруки є солідарною, тобто наступає як і для основного боржника - з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя.

Саме до такого висновку при застосуванні вказаних норм матеріального права дійшов Верховний суд України при розгляді цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16). Оскільки в цій справі встановлені аналогічні підстави для застосування цих же норм матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав відійти від такої правової позиції Верховного суду України.

При цьому колегія суддів відхиляє заперечення представника Банку проти скарги, які ґрунтуються на правових позиціях, які викладені у постановах Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах: від 09 вересня 2015 року № 6-933цс15; від 23 вересня 2015 року № 6-352цс16; від 11 листопада 2015 року № 6-2056цс15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, оскільки в тих випадках Верховний суд не досліджував питання про припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України стосовно прострочених зобовязань основного боржника за кредитним договором про повернення кредиту частинами щомісяця, розглядав наслідки для зобовязань поручителя лише в контексті зміни строку остаточного повернення кредиту. Зміна Банком строку остаточного виконання зобовязання не поновлює передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для забезпечення порукою виконання стосовно вже прострочених зобовязань основного боржника, оскільки він є преклюзивний (присікальний), із закінченням якого припиняється право поруки.

За правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Таким чином, у даній справі порука не припинилася лише стосовно прострочених щомісячних зобовязань позичальника в межах щомісячного строку на день звернення Банка з позовом, тобто з 20 травня 2013 року, у тому числі про сплату пені, а також стосовно дострокових вимог про повернення кредиту та процентів.

Виходячи з наведеного, сума заборгованості згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку суми позову, який сторонами не був оспорений, (а.с. 15-22) складає:

Заборгованість за кредитом: 17966,73 7552,59 = 10414,14 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ 799,3 грн. за 100 дол. США станом на заявлену у позові дату, 06.11.2013 року, складає 10140,14х7,993= 83240,22 грн.

Заборгованість за процентами: 2971,99 - 1831,21=1140,78 дол. США х 7,993= 9118,25 грн.

Пеня за прострочення повернення суми кредиту: 1014,99 - 540,36 =474,63 дол. США х 7,993=3793,72 грн.

Пеня за прострочення повернення процентів: 206.12 81,65=124,47 дол. США х 7,993 = 994,89 грн.

Всього сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 в солідарному порядку з ОСОБА_5 складає 10414,14 + 1140,78 + 474,63 + 124,47= 12154,02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 97147 грн. 08 коп.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповністю зясував обставини справи стосовно припинення поруки за частиною прострочених платежів, що має значення для справи, внаслідок чого помилився із застосуванням норм матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав розмір солідарної відповідальності поручителя підлягає зменшенню, а заочне рішення суду першої інстанції відповідній зміні із ухваленням в цій частині нового рішення апеляційного суду.

Внаслідок цього відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає перерозподілу відшкодування понесенні позивачем судові витрати, пропорційно до стягнених з відповідачів сум.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2014 року змінити, зменшити розмір солідарної відповідальності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, солідарно з ОСОБА_5, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на р/р 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, , заборгованість по кредитному договору № 0 від 28.05.2008 року у сумі, яка складається з: кредитної заборгованості у розмірі: 10414,14 доларів США, що складає 83240 (вісімдесят три тисячі двісті сорок) гривень 22 копійки; заборгованості по процентам у розмірі 1140,78 доларів США, що складає 9118 (девять тисяч сто вісімнадцять) гривень 25 копійок; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 474,63 доларів США, що складає 3793 (три тисячі сімсот девяносто три) гривні 72 копійки; пені за прострочення сплати процентів розмірі 124,47 доларів США, що складає 994 (девятсот девяносто чотири) гривні 89 копійок, а всього на загальну суму заборгованості у розмірі 12154,02 доларів США, що складає 97147 (девяносто сім тисяч сто сорок сім) гривень 08 коп.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплачений за подання позову судовий збір: з ОСОБА_5 в сумі 1142,74 грн.., з ОСОБА_3 628,50 грн.

В частині розміру стягнення заборгованості з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії