Ухвала

іменем україни

22 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І., Черненко В.А.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та Кредит", треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання припиненими договорів про відкриття кредитних ліній, договору поруки та вилучення записів про обтяження з реєстрів, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом.

В обґрунтування позовних вимог указував на те, що 22 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого Банком було відкрито ОСОБА_4 відновлювальну кредитну лінію в розмірі 400 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2009 року (з урахуванням Договору про внесення змін № 3 від 08 серпня 2008 року).

07 червня 2007 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого Банком було відкрито ОСОБА_4 відновлювальну кредитну лінію в розмірі 100 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 червня 2022 року.

Зазначав, що Банком реалізовано наявне у нього право вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В першому випадку (за кредитним договором від 22 лютого 2007 року), шляхом пред'явлення позовної заяви до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відповідним договором та шляхом направлення повідомлення про виконання порушеного зобов'язання в порядку ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", тобто Банк звернувся до ОСОБА_4 за виконанням зобов'язання за кредитним договором як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. В другому випадку (за кредитним договором від 07 червня 2007 року) шляхом пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредитних ресурсів, сплати процентів за їх користування, а також сплати пені та штрафу, нарахованих за прострочення повернення кредитних ресурсів.

На думку позивача, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було пропущено трирічний строк позовної давності, в зв»язку з чим зобов'язання за кредитними договорами від 22 лютого 2007 року та від 07 червня 2007 року, укладеними між ним та Банком фактично припинилися, оскільки їх погашення відбулося зі спливом позовної давності.

В забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором від 22 лютого 2007 року, між позивачем та відповідачем 08 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в заставу Банку житловий будинок АДРЕСА_1.

07 червня 2007 року між Банком, ОСОБА_6 (Поручитель) та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором від 07 червня 2007 року.

Також в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за вищевказаним кредитним договором, між Банком та ОСОБА_6 07 червня 2007 року було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 передала в заставу Банку нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. "А-5" загальною площею 265,2 кв.м, в будинку АДРЕСА_2

У зв'язку з припиненням основного зобов'язання, припиняються і зобов'язання за договором поруки та іпотечних договорів, а тому всі обтяження та заборони щодо заставленого майна мають бути припинені та вилучені з реєстрів.

Просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року задоволено.

Визнано припиненим договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладений між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 22 лютого 2007 року.

Визнано припиненим договір про відкриття кредитної лінії, укладений між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 07 червня 2007 року.

Визнано припиненим іпотечний договір, укладений 08 серпня 2008 року між ВАТ "Банк Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4, за умовами якого передано в заставу житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, вилучено запис про іпотеку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, припинено обтяження вказаного житлового будинку та вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Визнано припиненим договір поруки, укладений між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", ОСОБА_6 (поручитель) та ОСОБА_4 (боржник).

Визнано припиненим іпотечний договір від 07 червня 2007 року, укладений між "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_6, за умовами якого передано в заставу нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. "А-5" загальною площею 265,2 м2, у будинку АДРЕСА_2, вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, припинено обтяження нерухомого майна на указані нежитлові приміщення та вилучено відповідні записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 рокуухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Установивши, що 20 вересня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до банку з заявами про реструктуризацію боргів за спірними кредитними договорами, за наслідками розгляду яких 10 жовтня 2012 року між сторонами було укладено додаткові угоди та визначено умови реструктуризації боргу позичальника, які ОСОБА_4 були повністю виконані (погашено одноразовими платежами 157458,29 дол. США по кредитному договору від 22 лютого 2007 року та 34390,16 дол. США по кредитному договору від 07 червня 2007 року, також в період з 09 листопада 2012 року по 16 квітня 2015 року позивачем повністю виконувалися умови додаткових угод, укладених сторонами 10 жовтня 2012 року), суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
В.А. Черненко