Провадження № 2/761/2844/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.

при секретарі: Личак М.К.,

за участю прокурора Військової прокуратури Центрального регіону України, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник», Міністерства оборони України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

встановив:

16.12.2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник» та Міністерства оборони України про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення цокольного поверху - з №6 по №22, з №24 по №30 площею 521,90 кв.м., першого поверху - з №2 по №8, з №10 по №14, з №16 по №22 площею 284,5 кв.м., другого поверху - з №2 по №6, з №8 по №30, з №32 по №39 площею 574 кв.м., загальною площею - 1380,9 кв.м., що складає 55/100 (п'ятдесят п'ять сотих) частин від нежилої будівлі літ. В, що має загальну площу 2548,5 кв.м., котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - нежитлові приміщення) - на користь ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.05.2011 року між позивачкою та ТОВ «ВІВАТ І К» було укладено договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень, до умов якого договором від 23.04.2012 року було внесено зміни, згідно яких ТОВ «ВІВАТ І К» зобов'язувалось у строк до 11.06.2012 року повністю розрахуватися за придбане майно.

При цьому, 23.04.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К» було укладено договір іпотеки, за умовами якого ТОВ «ВІВАТ І К» передало ОСОБА_1 в іпотеку вищезазначені нежитлові приміщення в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 11.05.2011 року та додаткового договору до нього від 23.04.2012 року щодо сплати грошових коштів за придбані приміщення.

Водночас, як вказує позивачка в позові, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року, спірні нежитлові приміщення витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «ВІВАТ І К» до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання ДП МОУ «Укроборонпостачальник», на підставі чого 19.03.2014 року державним реєстратором Державної реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Корюк Т.В. було зареєстровано у державному реєстрі право власності держави України в особі Міністерства оборони України на дане нерухоме майно, а запис про право власності ТОВ «ВІВАТ І К» на ці приміщення - скасовано.

Разом з тим, позивачка зазначає, що договір купівлі-продажу від 11.05.2011 року, додатковий договір до нього від 23.04.2012 року, а також договір іпотеки від 23.04.2012 року є дійсними та відповідно чинними.

На підставі викладеного та посилаючись на те, що ТОВ «ВІВАТ І К» своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11.05.2011 року та договором від 23.04.2012 року не виконало, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Також, під час розгляду справи судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ «ВІВАТ І К», а відповідно до положень ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів держави у справу з власної ініціативи вступила Військова прокуратура Центрального регіону України.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Укроборонпостачальник» - Сірик В.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірні нежитлові приміщення було витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «ВІВАТ І К» до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання ДП «Укроборонпостачальник», а отже ані держава Україна в особі Міністерства оборони України, ані ДП «Укроборонпостачальник» не набули статусу іпотекодавця за Договором іпотеки від 23.04.2012 року. При цьому, Сірик В.В. зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду від 19.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 року, договір іпотеки спірних нежитлових приміщень, укладений 23.04.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К», визнано недійсним.

Представник Військової прокуратури Центрального регіону України - Тракало Р.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Відповідач Міністерство оборони України та третя особа ТОВ «ВІВАТ І К» у судове засідання своїх представників не направило, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки представників суд не повідомили. Разом з тим, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову, згідно яких Міністерство оборони України просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та прокуратури, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.05.2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень цокольного поверху - з №6 по №22, з №24 по №30 площею 521,90 кв.м., першого поверху - з №2 по №8, з №10 по №14, з №16 по №22 площею 284,5 кв.м., другого поверху - з №2 по №6, з №8 по №30, з №32 по №39 площею 574 кв.м., загальною площею - 1380,9 кв.м., що складає 55/100 (п'ятдесят п'ять сотих) частин від нежилої будівлі літ. В, що має загальну площу 2548,5 кв.м., котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Договору від 23.04.2012 року про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К», останнє зобов'язалось у строк до 11.06.2012 року повністю розрахуватися за придбане майно.

В подальшому, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу від 11.05.2011 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К» було укладено Договір іпотеки від 23.04.2012 року, згідно умов якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання ТОВ «ВІВАТ І К» передало ОСОБА_1 в іпотеку вищевказані нежитлові приміщення.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, рішенням Господарського суду м.Києва від 01.08.2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2013 року позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП МОУ «Укроборонпостачальник» до ТОВ «ВІВАТ І К» про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «ВІВАТ І К» до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання ДП МОУ «Укроборонпостачальник» спірні нежитлові приміщення.

При цьому право власності на зазначене майно зареєстровано за державою України в особі Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний запис від 16.05.2014 року за №21729395.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.01.2016 року, зустрічний позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП МОУ «Укроборонпостачальник» до ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К» задоволено та визнано недійсним договір іпотеки від 23.04.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К».

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені вищевказаними рішеннями судів, не потребують доказуванню у даній справі.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалась на порушення своїх прав у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання за договором купівлі-продажу від 11.05.2011 року та договором про внесення змін від 23.04.2012 року, незважаючи на чинність, як вказаних договорів, так і договору іпотеки від 23.04.2012 року.

Так, положеннями ст. 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, оскільки в судовому засіданні встановлено, що єдиним власником спірних нежитлових приміщень є держава Україна в особі Міністерства оборони України, а договір іпотеки, укладений 23.04.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІВАТ І К», визнано недійсним, суд вважає, що право вимоги позивачки про звернення стягнення на спірні нежитлові приміщення, а також визнання за нею права власності на них, відсутнє, тобто права позивачки у правовідносинах з відповідачами не порушено, а тому не підлягають судовому захисту.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник», Міністерства оборони України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88, 208, 169, 191, 209, 212- 215, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник», Міністерства оборони України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: