АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом, збільшивши в подальшому позовні вимоги зазначив, що 17 липня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк»(правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/2506к-07, за яким остання отримала кредит у розмірі 193963,00 доларів США строком до 16 липня 2027 року зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом.

10 березня 2009 року, 03 квітня 2009 року, 10 квітня 2010 року, 29 квітня 2010 року, 10 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 24 квітня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до кредитного договору № 06/2506к від 17 липня 2007 року, за якими змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами:

-з 10 березня 2009 року по 09 березня 2010 року встановлювалась плата за користування кредитом у розмірі 4,86%;

-з 10 березня 2010 року до 09 квітня 2010 року - 14,57% річних;

-з 10 квітня 2010 року по 09 квітня 2011 року - 10,71% річних;

-з 10 квітня 2011 року по 09 квітня 2012 року - 11,78%;

-з 10 квітня 2012 року по 09 квітня 2013 року -10,25 річних;

-з 10 квітня 2013 року встановлювалась плата за користування кредитом у розмірі 16,18 % річних.

ОСОБА_1 не виконала зобов'язань за кредитним договором, тому Банк просив стягнути на свою користь заборгованість станом на 21 серпня 2015 року у розмірі 211 631,66 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту - 170 238,61 доларів США, заборгованості по відсоткам - 40373,09 доларів США, заборгованості за підвищеними відсотками - 1019,96 доларів США, а також позивач просив покласти на відповідача судовий збір. (т.1 а.с.2-4, 129-133)

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала, зазначила що вимогу позивача про дострокове виконання зобов'язання отримала 21 жовтня 2014 року, тому вважає кредитний договір припиненим з 21 грудня 2014 року і з цієї дати позивач не має права нараховувати відсотки на суму боргу. Зазначила, що кредитним договором не передбачено нарахування пені/підвищених відсотків, однак позивачем здійснено нарахування пені/підвищених відсотків у доларах США, що суперечить чинному законодавству. Крім того вважає, що позовна заява подана до суду із пропуском строку позовної давності. (т.1 а.с.139-144, 167-170)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. (т.2 а.с.42, 44-51)

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (т.2 а.с.55-59)

В судовому засіданні представник позивача Нарапович О.Д. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, у т.ч. врученням повістки представнику ОСОБА_3 про що у справі є докази. (т.2 а.с.87-92, 100-101)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що копії додаткових угод до кредитного договору від 10 квітня 2012 року та від 24 квітня 2012 року, що містяться у сторін по справі, не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ в обґрунтування та доведення заявленого до стягнення розміру заборгованості, оскільки відрізняються за змістом і оригінали таких угод банком суду не надано. Інших належних та допустимих доказів в обґрунтування зазначених вище обставин, на які позивач посилається у позові, позивачем не надано.

З таким висновком колегія суддів не погодилась враховуючи наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 19 листопада 2014 року (№6-160цс14) від 03 червня 2015 року (№ 6-31цс15) та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1085цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Отже, усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15, який з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами України

Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/2506к-07, за яким остання отримала кредит у розмірі 193963,00 доларів США строком до 16 липня 2027 року зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом. (т.1 а.с.5-11, 87, 177-183)

10 березня 2009 року, 03 квітня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», а 10 квітня 2010 року, 29 квітня 2010 року, 10 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 24 квітня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк»та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до кредитного договору № 06/2506к від 17 липня 2007 року, за якими змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами:

-з 10 березня 2009 року по 02 квітня 2009 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 4,86% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 38,85% річних;

-з 03 квітня 2009 року по 09 березня 2010 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 4,86% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 12,86% річних;

-з 10 березня 2010 року по 09 квітня 2010 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 14,57% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 22,57% річних;

-з 10 квітня 2010 року по 28 квітня 2010 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 10,71% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 38,85% річних;

-з 29 квітня 2010 року по 09 квітня 2011 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 10,71% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 18,71% річних;

-з 10 квітня 2011 року по 20 квітня 2011 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 11,78% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 45,33% річних;

-з 21 квітня 2011 року по 09 квітня 2012 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 11,78% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 19,78% річних;

-з 10 квітня 2012 року по 23 квітня 2012 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 10,25% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 23,21% річних;

-з 24 квітня 2012 року по 09 квітня 2013 року включно встановлювалась базова процентна ставка - 10,25% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 18,25% річних;

-з 10 квітня 2013 року базова процентна ставка - 16,18% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 24,18% річних. (т.1 а.с. 5-75, 177-241, т. 2 а.с.98-138)

Цих обставин, підписання кредитного договору № 06/2506к-07, додаткових угод б/н від 10 березня 2009 року, від 03 квітня 2009 року, від 10 квітня 2010 року, від 29 квітня 2010 року, від 10 квітня 2011 року, від 21 квітня 2011 року і отримання у кредит коштів у вищезазначеній сумі, наявності заборгованості та право надавати кредит в іноземній валюті ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не заперечували і в суді апеляційної інстанції про що свідчать письмові заперечення проти скарги, журнал та звукозапис судового засідання.(т. 2 а.с. 93-97, 99)

Відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

За наданим до суду розрахунком, позичальник ОСОБА_1 порушувала умови графіку повернення коштів, перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів з квітня 2014 року, а останній платіж нею здійснено 09 квітня 2014 року. (т.1 а.с.76-78, 130-133)

21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримала вимогу про сплату 2157,47 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 14885,89 доларів США відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами та 161,46 доларів США підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов'язань. За змістом вказаного листа Банком зазначено, що у випадку невиконання боржником ОСОБА_1 вказаної вимоги, термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. (т.1 а.с.85-86)

ОСОБА_1 не виконала заявленої Банком письмової вимоги про погашення простроченої заборгованості, тому термін дострокового повернення кредиту є таким, що настав - 22 грудня 2014 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на дострокове повернення повної суми заборгованості по кредитному договору та сплати процентів. Вказане свідчить про зміну строку виконання основного зобов'язання, встановленого Договором до 16 липня 2027 року.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що погашення основної суми кредиту та процентів повинна здійснюватись шляхом сплати позичальником щомісячних платежів, тому відповідно до статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності для вимог до боржника починається з часу несплати кожного з платежів.

Поряд з цим, ОСОБА_1 перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів з квітня 2014 року, а останній платіж нею здійснено 09 квітня 2014 року і саме з цієї дати та до 21 серпня 2015 року Банком здійснено нарахування заборгованості. (т.1 а.с.76-78, 130-133)

Із зазначеним позовом Банк звернувся у травні 2015 року, уточнений позов подав 28 серпня 2015 року. (т.1 а.с.2-4, 129-133)

Враховуючи викладене. колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, та відхилила відповідні доводи відповідачки.

За повідомленням Голови Правління ПАТ «Універсал Банк» від 11 березня 2016 року № 15703-ГО, проведеною перевіркою встановлено, що оригінали додаткових угод б/н від 10 квітня 2012 року та б/н від 24 квітня 2012 року до Кредитного договору № 06/2506к-07 від 17 липня 2007 року втрачені відділенням Банку. (т.2 а.с.10-12)

Проте колегія суддів прийняла до уваги, що умови Додаткової угоди б/н від 10 квітня 2012 року, оригінал якої не був наданий до суду і копії якої допускають різний розмір відсоткової ставки, були чинними до 23 квітня 2012 року, відповідачка ОСОБА_1 до зазначеної дати виконувала платежі і за цей період судом не нараховувалась заборгованість за вказаним кредитним Договором.

За наданою до суду копією Додаткової угоди б/н від 24 квітня 2012 року, оригінал якої також не був наданий до суду, з 10 квітня 2013 року базова процентна ставка встановлювалась в розмірі - 16,18% річних, а за користування коштами понад встановлений строк встановлювалась підвищена процентна ставка - 24,18% річних. (т.1 а.с.56-75)

За наданою до районного суду письмовою заявою про врегулювання спору та укладення мирової угоди від 07 липня 2015 року ОСОБА_1 визнала, що за умовами укладеного нею кредитного Договору із змінами, відсоткова ставка за кредитом із 10 квітня 2013 року і станом на 07 липня 2015 року становила: 16.18% річних (базова відсоткова ставка) та 24.18% річних (підвищена відсоткова ставка), які були визначені саме Додатковою угодою б/н від 24 квітня 2012 року.(т.1 а.с.118-120)

З огляду на положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

При цьому колегія судів врахувала, що ОСОБА_1 та її представник в суді першої інстанції та апеляційному суді не заперечували наявність станом на 21 серпня 2015 року простроченої заборгованості за кредитом - 5 984.18 доларів США, та розмір суми дострокового стягнення кредиту - 164 254.43 долари США.

ОСОБА_1 не виконала зобов'язань за кредитним договором, тому колегія суддів погодилась із розрахунком Банку, виконаним за період з 09 квітня 2014 року до 21 серпня 2015 року, за яким заборгованість ОСОБА_1 станом на 21 серпня 2015 року складала 211 631,66 доларів США, з яких:

- 170 238,62 доларів США - заборгованість по кредиту;

- 40373,09 доларів США - заборгованість по відсоткам;

- 1019,96 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками. При цьому остання

сума нарахована за передбаченою сторонами Договору підвищеною відсотковою ставкою (24.18%), яка визнана відповідачкою і тому вказана сума не є пенею та не може бути застосований річний строк позовної давності про застосування якого просила відповідачка. Письмові пояснення представника Банку про те, що остання сума одночасно є заборгованістю за підвищеними відсотками передбаченими Договором та пенею суперечать наявним у справі доказам та визнаним сторонами обставинам, тому колегія суддів визнала їх помилковими та відхилила.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України

Банк має генеральну ліцензію на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), надання Банком кредиту в іноземній валюті в розмірі 193 963 долари США відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала. (т.2 а.с.131-146)

Наведені відповідачкою доводи не можуть бути визнані підставою для її звільнення від зобов'язань за укладеним кредитним договором, тому колегія суддів відхилила доводи відповідачки про припинення кредитних зобов'язань ОСОБА_1

Отримані судом докази колегія суддів визнала достатніми для правового висновку по справі.

Колегія суддів апеляційного суду забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на перегляд законності оскаржуваного рішення, проте власного розрахунку заборгованості або доказів погашення такої на час ухвалення оскаржуваного рішення районним судом відповідачка та її представник не надали. Інших передбачених законом підстав для зменшення розміру заборгованості не встановлено

За таких обставин оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

На підставі статті 88 ЦПК України слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» з ОСОБА_1 3654 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 4019.40 грн.. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата Банком якого підтверджується доказами по справі. (т.1 а.с.1 т.2 а.с.77)

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352, заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2007 року № 06/2506к-07 в розмірі 211 631,66 доларів США, з яких:

- 170 238 (сто сімдесят тисяч двісті тридцять вісім) доларів США 62 центи - заборгованості по кредиту;

- 40373 (сорок тисяч триста сімдесят три) долари США 09 центів - заборгованість по відсоткам;

- 1019 (одна тисяча дев'ятнадцять) доларів США 96 центів - заборгованість за підвищеними відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352 - 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 4019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом,

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/10285/2016

Унікальний номер 752/8408/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Мирошниченко О.В.

Доповідач Левенець Б.Б.