Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо», треті особи Київська міська державна адміністрація, Київська міська профспілка працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 08.06.2015 р. за № 108-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1.» у частині її звільнення з посади заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд; визнання незаконними наказів відповідача від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» в частині скорочення посади заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд, яку вона обіймала; поновлення її на цій посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 36 225 грн. і моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Вимоги мотивує тим, що з 06.11.2002 р. її було прийнято на посаду інженера з озеленення служби утримання лінійних гідротехнічних споруд до державного комунального підприємства «Плесо» та 01.04.2004 р. переведено на посаду фахівця служби УЛГТС, з 01.10.2007 р. переведено провідним інженером садово-паркового господарства служби УЛГТС та з 02.01.2008 р. було переведено на посаду заступника начальника служби УЛГТС.

На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 502 від 08.04.2008р. державне комунальне підприємство «Плесо» перейменовано у Комунальне підприємство «Плесо».

29.05.2015р. її звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до наказу № 97 к/тр.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 29.05.2015 р. по 05.06.2015 р. дату її звільнення було замінено на 08.06.2015 р. на підставі наказу № 108к/тр від 08.06.2015 р.

Вважає, що її звільнення відбулося без законних підстав, з порушенням порядку вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, без врахування гарантій для працівників, обраних до профспілкових органів, тому є незаконним.

17.03.2015р. її було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення з посади, зі змісту якого вона дізналася, що підставою його видання є накази від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. №25 «Про затвердження змін до штатного розпису». На її прохання про ознайомлення з цими наказами їй було відмовлено із посиланням на конфіденційність інформації, що міститься у них.

Тому їй не відомо у чому саме полягають зміни в організації виробництва і праці, чи відбулося скорочення штату працівників та чи були у відповідача у наявності інші вакантні посади відповідної кваліфікації на день її звільнення, крім запропонованої на які вона могла б претендувати, що є необхідною передумовою для звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

При цьому одночасно з попередженням про наступне вивільнення їй було запропоновано працювати робітником з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об'єктів, що являється посадою некваліфікованого працівника.

Вона має вищу освіту відповідної спеціалізації, тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, а саме з 06.11.2002 р., подяку від керівництва за сумлінне виконання функціональних обов'язків, є вдовою, неї в родині немає інших працівників із самостійним заробітком, молодший син є студентом, батьки непрацездатні - інваліди.

У Комунальному підприємстві «Плесо» діє первинна організація профспілки, яка перебуває на профспілковому обслуговуванні у Київській міській профспілки працівників житлового-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, яка є організаційною ланкою Професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

29.01.2015р. та 10.03.2015р. відповідач направляв до профспілкового комітету лист-повідомлення про те, що будуть внесені зміни до організаційної структури та проведено скорочення штатної чисельності працівників підприємства. Проте, такі повідомлення не містили інформації чи економічного обґрунтування причини звільнення, кількості і категорії працівників, яких це може стосуватися, термінів проведення звільнень, не було проведено також консультацій з профспілковим комітетом про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення їх несприятливих наслідків. Пропозиції профспілкового комітету з цього питання також не були враховані.

У період роботи у відповідача вона була членом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України та 23.04.2015 р. на профспілковій конференції була обрана до складу профспілкового комітету, отже на час звільнення вона була членом виборного органу первинної профспілкової організації КП «Плесо» професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

За результатами розгляду подання генерального директора підприємства від 28.04.2015 року до профспілкового комітету про надання згоди на її звільнення профспілковий комітет рішенням від 21.05.2015 р. не дав згоди на розірвання трудового договору, навівши відповідне обґрунтування.

Проте, незважаючи на відсутність згоди виборного органу первинної профспілкової організації, відповідач 08.06.2015р. видав наказ про її звільнення.

Також відповідач не звертався до вищестоящого виборного органу профспілки з поданням про надання згоди на її звільнення, як члена виборного органу первинної профспілкової організації.

Через це звільнення не може вважатися законним і вона повинна бути поновлена на роботі.

Відповідно до п.2.10 Плану заходів, затвердженого розпорядженням від 23.02.2015р. № 147 головним розпорядникам бюджетних коштів доручено «оптимізувати структуру та штатну чисельність, затверджену в штатних розписах на 31 грудня 2014 р. працівників установ, закладів соціально-культурної сфери та комунальних підприємств і організацій у межах затверджених асигнувань на оплату праці, не допускаючи збільшення такої чисельності, крім випадків, пов'язаних з відкриттям установ, закладів та зростанням кількості одержувачів відповідних послуг; забезпечити скорочення на 3 відсотки штатних одиниць бюджетних установ.

Проте відповідач значно перевищив вказаний ліміт та здійснив масове скорочення працівників.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» масовим вивільненням з ініціативи роботодавця є одноразове або протягом трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації незалежно від чисельності працівників.

При цьому відповідач без пояснення причин не здійснював заходів, передбачених законом та знехтував приписами розпорядження Київської міської державної адміністрації, внаслідок чого накази від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» з додатками та від 08.06.2015р. № 108-к/тр в частині її звільнення не можна вважати таким, що видані на законних підставах.

Через неправомірні дії відповідача щодо незаконного звільнення з роботи їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних стосунків з колегами по роботі, неможливості продовжувати працювати внаслідок звільнення, втраті значної частини постійного заробітку і як, наслідок, можливості ведення активного громадського життя, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення стану здоров'я. Втрата роботи призвела до порушення душевного спокою та постійного пригніченого стану. Заподіяну їй моральну шкоду за вимогами у останній редакції оцінює у розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач та представника позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та обставини, викладені у позові та уточнюючих поясненнях.

Представник відповідача Осіпчук Ю.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на безпідставність вимог, законність звільнення позивача та дотримання при цьому вимог чинного трудового законодавства.

Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Київської міської профспілки працівників житлового-комунального господарства та сфери послуг в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подавала заяви з проханням розглянути справу без участі їхнього представника (а.с. 43, 208).

Судом за клопотанням позивача була допитана свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що вона працювала фельдшером в медпункті центрального офісу відповідача, позивача знає з 2002 року, у її присутності після отримання повістки про звільнення з роботи 29.05.2015 року ОСОБА_1 стало погано, відбувся приступ бронхіальної астми, запаморочення, тоді ж позивач втратила свідомість, надана ними медична допомога позитивних результатів не дала, через що викликали карету швидкої допомоги, яка забрала ОСОБА_1, після чого остання перебувала на лікарняному.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Осіпчука Ю.В., свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

На підприємство відповідача, яке мало найменування Державне комунальне підприємство «Плесо», позивач була прийнята на роботу з 06.11.2002 р. на посаду інженера з озеленення служби утримання лінійних гідротехнічних споруд, відповідно наказу № 202-к від 06.11.2002 року (копія трудової книжки - а.с. 15-17).

Наказом ДКП «Плесо» № 54-к від 01.04.2004 року ОСОБА_1 переведено на посаду фахівця служби утримання лінійних гідротехнічних споруд (ЛГТС). З 01.10.2007 р. відповідно наказу № 193к позивача було переведено провідним інженером садово-паркового господарства служби УЛГТС.

Згідно наказу № 1-к від 02.01.2008 р. ОСОБА_1 була переведена на посаду заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд, яку займала до менту звільнення.

На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2008 р. № 502 Державне комунальне підприємство «Плесо» перейменовано у Комунальне підприємство «Плесо» (а.с. 16).

17 березня 2015 року позивачу було вручено попередження про наступне вивільнення із займаної посади 29.05.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з посиланням на зміни структури та штатного розпису КП «Плесо» відповідно до наказу від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» (а.с. 24). Цим попередження ОСОБА_1 запропоновано переведення на посаду робітника з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об'єктів.

29.05.2015 р. ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно наказу № 97-к/тр від 29.05.2015 року (а.с. 16, 111 зв.). Запис у трудовій книжці про дане звільнення позивача значиться, як недійсний, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 з 29 травня 2015 року по 05.06.2015 р. знаходилася на лікарняному (а.с. 222).

У подальшому наказом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 08.06.2015 року № 108-к/тр позивача було звільнено з роботи з 08 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 32). У даному наказі зазначено, що підставою для його винесення є попередження про наступне вивільнення від 17.03.2015 року, рішення профспілкового комітету (протоколи від 12.05.2015 р. № 54, оскаржений до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, та від 21.05.2015 року № 66 без обґрунтування відмови), листок непрацездатності.

Позивач, серед іншого, просить визнати незаконними накази відповідача від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» у частині скорочення посади заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд, яку вона обіймала.

Зазначені накази Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 10.03.2015 р. № 20 та від 13.03.2015 р. № 25 попередньо були оскаржені і були предметом спору, як такі, що видані про масове вивільнення працівників з роботи, співробітниками відповідача до Оболонського районного суду м. Києва.

У зв'язку з цим за клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2015 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судового рішення Оболонського районного суду м. Києва у цивільній справі № 756/5494/15-ц (провадження № 2/756/3422/15), відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України (а.с. 173-175). Відновлено провадження у справі було ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2016 року (а.с. 197, 198).

За результатами розгляду цивільної справи № 756/5494/15-ц (провадження № 2/756/3422/15) рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.11.2015 року, відмовлено у задоволенні вимог про визнання неправомірними та скасування наказів Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» про наступне вивільнення працівників (а.с. 224-232).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з урахуванням зазначеного, судом не встановлюються обставини та не вирішуються питання у частині заявлених вимог щодо правомірності видачі відповідачем наказів від 10.03.2015 р. № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13.03.2015 р. № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису», якими, серед іншого скорочено посаду позивача, оскільки законність видачі цих наказів встановлено рішеннями суду, у зв'язку з чим вимоги про визнання незаконними вказаних наказів задоволенню не підлягають.

Позивач являлася членом профспілки Комунального підприємства «Плесо».

Як убачається із протоколу № 1 профспілкової конференції КП «Плесо» від 23.04.2015 року, ОСОБА_1 була обрана до складу профспілкового комітету (а.с. 25, 27 зв.).

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Керівник підприємства відповідача звертався до голови профкому КП «Плесо» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (а.с. 28).

Як убачається з протоколу № 66 розширеного засідання профспілкового комітету КП «Плесо» від 21 травня 2015 року було вирішено, що профком підприємства не надав згоду на розірвання трудового договору з позивачем (а.с. 31, 31 зв.).

Як зазначено вище, на день звільнення позивач була членом виборного органу первинної профспілкової організації КП «Плесо» Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг.

За нормою ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Проте відповідачем порушена зазначена норма закону, оскільки згідно листа від 28.07.2015 р. № 131 до Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства адміністрація КП «Плесо» не зверталася з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (а.с. 43).

Таке подання відповідачем було подане вже у ході розгляду даної справи та згідно Витягу з протоколу № 7 засідання президії Київської міської ради профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг від 13 серпня 2015 року за результатами обговорення подання відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору роботодавця із ОСОБА_1 В обґрунтування прийнятого рішення зазначено про те, що позивач була звільнена з порушенням трудового законодавства, а саме ст. 252 КЗпП України та ст. ст. 22, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також запропонована при звільненні ОСОБА_1 вакансія робітника з благоустрою є посадою низької кваліфікації, що не відповідає кваліфікації позивача, яка має вищу освіту, безперервний стаж, подяки за виконання функціональних обов'язків від керівництва підприємства; відсутність вільної посади з урахуванням кваліфікації, досвіду трудової діяльності керівництвом підприємства на час звільнення ОСОБА_1 не підтверджена, що є порушенням ст. 49-2 КЗпП України, також порушене переважне право на залишення на роботі, оскільки у родині позивача не має інших працівників із самостійним заробітком (т. 2 - а.с. 35, 36).

Верховним Судом України висловлено правову позицію у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, а також правову позицію у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-119цс15, згідно яких відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

У протоколі № 66 розширеного засідання профспілкового комітету КП «Плесо» від 21 травня 2015 року зазначено про те, що профком не дає згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 - заступником начальника служби УЛГТС, так як ОСОБА_1 має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві з 2002 року, вдова, в сім'ї не має інших працівників з самостійним заробітком (молодший син студент денної форми навчання, батьки - інваліди та пенсіонери), у 2003 р. отримала подяку від керівництва підприємства за сумлінне виконання функціональних обов'язків, 23.04.2015 року була обрана до складу профкому підприємства на звітньо-виборній профспілковій конференції, також йдеться посилання на ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до якої звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок) (а.с. 31 зв.).

Отже, рішення профспілкового комітету КП «Плесо» про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем було достатньо аргументоване та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення позивача щодо відсутності на це також згоди вищестоящого виборного органу профспілки і неврахування роботодавцем переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівника, що є самостійною підставою для поновлення позивача на роботі.

Крім того, суд також враховує наступні обставини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Нормами трудового законодавства України передбачено, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 141 КЗпП України визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У попередженні про наступне вивільнення 17.03.2015 року позивачу, яка займала посаду заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд, була запропонована лише одна посада робітника з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об'єктів (а.с. 24).

У день звільнення 08.06.2015 року ОСОБА_1 було запропоновано список вакантних посад із 13 найменувань, що включали посади робітників, головного механіка спеціалізованої водолазної служби, водія автотранспортних засобів 3 класу, машиніста, прибиральників, фельдшера та водолаза (а.с. 114). Дані посади не відповідають фаху позивача, яка має вищу освіту за спеціальністю гідрогеологія (а.с. 18).

Відповідно наказу відповідача від 10.03.2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» виведено із структури підприємства службу утримання лінійних гідротехнічних споруд у якій працювала позивач (а.с. 92).

Наказом № 25 від 13.03.2015 року «Про затвердження змін до штатного розпису» у штатному розписі виведено наявні посади у Службі утримання лінійних гідротехнічних споруд, у тому числі посаду позивача - заступника начальника служби; при цьому також введено до штатного розпису, серед іншого, Службу утримання водних об'єктів (посади трьох заступників начальника служби, двох провідних інженерів), Мобільну бригаду служби УВО (посада провідний інженер), Службу гідротехнічних споруд та підводно-технічних робіт (посада провідного інженера), Відділ з розвитку прибережної інфраструктури (посади провідний фахівець та інженер) (а.с. 95, 99 зв., 102 зв., 140, 140 зв., 142 зв.). Також у штатному розписі, який вводиться в дію з 01.06.2015 року у переліку посад наявні заступник начальника відділу, провідний інженер-землевпорядник (а.с. 143). Позивач пояснила, що наведений перелік нових посад відповідає її досвіду та спеціальності, однак вони їй запропоновані не були.

З журналу реєстрації наказів з кадрових питань відповідача убачається, що за період з моменту попередження ОСОБА_1 про вивільнення з 17.03.2015 року та до моменту першого звільнення позивача на вищевказані посади будь-які особи не були працевлаштовані, переведення працівників у кількості 59 осіб відбулося 02.06.2015 року.

Отже, судом встановлено, що позивачу не було запропоновано вакантних посад відповідно до нового штатного розпису підприємства, які б відповідали освіті, посаді та кваліфікації позивача. Будь-яких доказів про те, що наведені посади не були вакантними, суду не надано; відсутні також докази про те, що при заповненні зазначених посад відповідачем були дотримані вимоги ст. 42 КЗпП України.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що визначені ст. 42 Кодексу законів про працю України частиною першої якої встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15 висловлена правова позиція, відповідно якої: «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи є підставою для поновлення працівника на роботі.

Отже, суд вважає, що заявлені вимоги у частині визнання незаконним і скасування наказу від 08.06.2015 року № 108-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1.» та поновлення позивача на займаній посаді на підприємстві відповідача підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді.

Згідно ст. 235 КЗпП України, з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2015 року по 16.02.2016 року (за 176 робочих дні) у розмірі 36 433 грн. 76 коп. (з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 207 грн. 01 коп., довідка - а.с. 220).

Відповідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Через неправомірні дії відповідача позивач зазнала моральних переживань, оскільки була звільнена без дотримання вимог трудового законодавства, що спричинило негативні зміни та порушення її сталих життєвих зв'язків, ОСОБА_1 вдова, має сина та непрацездатних батьків, була єдиною працюючою у її родині, повнолітній син позивача студент денної форми навчання, тому неправомірне звільнення позивача та неотримання коштів призвело до додаткових зусиль для організації її життя, крім того, витрачала свій час на написання позовної заяви, звернення за правовою допомогою, до суду, чим втратила душевний спокій. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Відповідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача у розмірі 4 347 грн. 21 коп. підлягає негайному виконанню.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 607 грн. 94 коп., а саме: за майнові вимоги у розмірі 364 грн. 34 коп. та за немайнові (моральну шкоду) в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 49-2, 141, 232, 235, 237-1, 252 КЗпП України, ст. ст. 39, 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, правовими позиціями Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, від 01.07.2015 року у справі № 6-119цс15, від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15; ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» «Про звільнення ОСОБА_1.» від 08.06.2015 року № 108-к/тр.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» з 08 червня 2015 року.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 433 грн. 76 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього суму 37 433 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять три) грн. 76 коп.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь держави судовий збір в сумі 607 (шістсот сім) грн. 94 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 347 (чотири тисячі триста сорок сім) грн. 21 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя