1Справа № 335/3781/15-ц 2/335/79/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі Марусій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа: Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про скасування усиновлення та зустрічним позовом Виконавчого комітету Запорізької міської ради до ОСОБА_1, треті особи: Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Запорізька місцева прокуратура № 2 Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, який був уточнений під час розгляду справи, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24.07.2014 року позивач усиновила малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованку Василівської спеціалізованої загальноосвітньої школи - інтернату. Мотивами усиновлення були любов до дітей, бажання розширити родину шляхом усиновлення та надання дитині, позбавленій батьківського піклування, материнської любові, родинного тепла та затишку. Дівчина була забезпечена окремою кімнатою з ремонтом та новими меблями, ковдрою, постільною білизною, старий одяг та взуття були замінені на нові. Після усиновлення дитина пройшла медичне обстеження, патологій не виявлено. Під час перебування дитини в сім'ї позивача, вона з метою фізичного, духовного та морального розвитку відвідувала заняття гімнастикою, сучасних танців; позивач влаштовувала спільні прогулянки на свіжому повітрі, відвідування концертів, театральних вистав, дитячого розважального центру та кінотеатрів, спільний перегляд фільмів, навчання та спільні заняття (випічка, готування їжі, виготовлення браслетів, плетіння на спицях, вишивка тощо), спільні заняття творчістю. Однак, з часом поведінка доньки стала нестерпною, між нею та позивачем неодноразово виникали побутові проблеми на ґрунті її негативної поведінки в школі, суспільстві та ставленні до позивача. Позивач неодноразово зверталась за допомогою до психологів, але жодних результатів, які б покращили ставлення дитини до позивача, як до матері не настало.

Також, позивачу стало відомо з додаткового медичного обстеження дитини, що у останньої було виявлено наявність діагнозів, що відповідають стану здоров'я, з яким на момент усиновлення позивач не була ознайомлена, а саме: цереброастенічний синдром, органічний емоційно-лабільний розлад, перебування на обліку у дільничного лікаря-психіатра.

Посилаючись на те, що дитина страждає на психічну хворобу, а також на те, що у позивача з дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання та виконання позивачем своїх батьківських обов'язків, позивач просить суд усиновлення ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_2 скасувати, малолітню ОСОБА_2 передати на опіку Службі (управлінню) у справах дітей Запорізької міської ради, внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, присвоїти прізвище та по батькові, які вона мала до усиновлення та скасувати запис матір'ю дитини ОСОБА_1

Виконавчий комітет Запорізької міської ради звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 усиновила малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала на повному державному забезпеченні в КЗ „Василівська спеціалізована загальноосвітня школа інтернат" ЗОР, як дитина, позбавлена батьківського піклування, та взяла її на виховання в свою сім'ю. Також, ОСОБА_1 була записана матір'ю усиновленої дитини, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

ОСОБА_2 перебуває на обліку усиновлених дітей, за умовами проживання і виховання яких здійснюється нагляд, в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради.

В ході співбесіди з матір'ю дитини встановлено, що дитина без інтересу навчається, має низький рівень знань, проявляє байдужість до всього. Зі слів матері, з грудня 2014 року поведінка дитини стала нестерпною, остання стала брати гроші без дозволу, обманювати, на зауваження не реагувала.

За направленням дільничного психіатра дитину було поміщено в КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня" ЗОР з метою лікування, обстеження, уточнення діагнозу. Згідно епікризу від 27.04.2015 року за результатами проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: органічний емоційно - лабільний розлад, змішаний розлад здібностей до навчання та медичним закладом надані рекомендації щодо продовження спостережень дільничного психіатра, психологічного супроводу сім'ї та надання допомоги в створені сприятливого мікроклімату між дитиною та матір'ю, допомога в створені феномену „прив'язаності" між ними, корекційні заняття у психолога та логопеда, навчання за програмою ЗПР. Дитина виписана у зв'язку з покращенням здоров'я. Проте, позивач прийняла рішення про повернення дитини до дитячого закладу та звернулась до суду про скасування усиновлення.

ОСОБА_1 була ознайомлена зі станом здоров'я дитини, згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, мала діагноз „легка розумова відсталість". ОСОБА_1 тривалий час спілкувалася з дитиною, спостерігала за її поведінкою, рішення про усиновлення дитини було нею прийнято добровільно, та вона була ознайомлена зі своїми правами та обов'язками щодо усиновленої дитини.

Малолітня ОСОБА_2, 2002 року народження, проживає в родині усиновлювача з серпня 2014 року, з 01.09.2014 року навчається з 6 класі Запорізької загальноосвітньої школи № 30. Згідно педагогічної характеристик, ОСОБА_2 програмовий матеріал засвоює на середньому рівні, навчається не в повному міру своїх можливостей, потребує емоційної підтримки з боку дорослих.

Після усиновлення дитина проживає в сім'ї ОСОБА_1 менш року, в дитини в цей час повинна відбуватися адаптація до нових умов проживання та виховання, тому позитивних зрушень у психологічному розвитку та поведінці дитини могло не бути, заявниця не змогла забезпечити індивідуальний підхід до дитини, надати належну медичну допомогу, виконати рекомендації надані КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня", простежити процес розвитку дитини та його динаміку. ОСОБА_1 не приклала жодних зусиль, щоб забезпечити дитині сімейне виховання, своєю терпимістю та любов'ю дати можливість подолати всі перешкоди, які виникли в родині ще в адаптаційний період, а завищеними очікуваннями щодо дитини створила умови, що негативно впливають на розвиток малолітньої, яка не стала рідною дочкою, та не називає її мамою.

За усним повідомленням соціального педагога та подання директора ЗЗОШ № 30, малолітня ОСОБА_1 приходить до школи напівголодна, в школі не харчується, кишенькових грошей не має, дитина постійно хоче їсти. Мати не довіряє дитині ключ від квартири, тому дівчинка після уроків та гурткової роботи постійно сама гуляє у дворі будинку та чекає матір з роботи, що є небезпечним для дитини.

Позивач за зустрічним позовом, посилаючись на те, що усиновлення дитини ОСОБА_2 відбулося на законних підставах, не суперечило інтересам дитини, об'єктивних причин для скасування усиновлення не виявлено, усиновлювач ОСОБА_1 не в повній мірі усвідомила свою відповідальність за долю дитини, яку вона усиновила, на підставі п.п. 2 п.1 ст.164 СК України, просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2, аліменти на користь державного закладу, де буде перебувати дитина, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання даної заяви, до досягнення дитиною повноліття, передати малолітню ОСОБА_2 виконавчому комітету Запорізької міської ради як органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на підставах, викладених у позові та уточненні до позовної заяви, просить їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи Комунарського відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень не має.

Представник Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у сукупності, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування позовних вимог і заперечень, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24.07.2014 року ОСОБА_1 усиновила малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, ОСОБА_1 була записана матір'ю усиновленої дитини, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду.

Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Виходячи з викладеного, усиновлення призване, в першу чергу, забезпечити гармонійний розвиток дитини в умовах повної сім'ї і повинно максимальним образом відповідати інтересам дитини.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Аналогічні положення містяться в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,згідно з п. 13 яких усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Під час розгляду справи встановлено, що між усиновлювачем ОСОБА_1 та дочкою склалися такі стосунки, які роблять неможливим спільне проживання позивачки та дитини разом і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків з виховання та організації розвитку дитини. З пояснень позивача та самої дитини суд встановив, що відносини дитини з усиновлювачем на час вирішення спору характеризуються відсутністю порозуміння, духовної спільності, відсутністю інтересів до проблем одне одного, небажанням дитини отримувати піклування та виховання з боку усиновлювача, а навпаки бажанням бути серед вихованців дитячого закладу.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом та необхідності скасування усиновлення з підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 238 СК України.

За викладених обставин суд не вбачає в скасуванні усиновлення порушення права дитини на гармонійний розвиток, якісне виховання, в оточенні близьких людей, спілкування яких характеризується наявністю почуттів любові, поваги, взаємного потягу, а стосунки є теплими та родинними.

Доводи позивача щодо необхідності скасування усиновлення з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 238 СК України свого підтвердження не знайшли, оскільки на час усиновлення дитині було встановлено діагноз «легка розумова відсталість», про що було відомо позивачу. Як встановлено судом, діагноз «органічний емоційно-лабільний розлад» не являється невиліковною психічною хворобою, а є короткочасним розладом, що піддається корекції та лікуванню

Відповідно до ч.1 ст.239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

Відповідно до ч.2 ст.239 СК України у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням.

Згідно ч.5 ст.239 СК України у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по-батькові, які вона мала до усиновлення.

З урахуванням думки дитини, пояснення якої були заслухані у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність присвоєння їй прізвища, по-батькові, які вона мала до усиновлення.

В силу ст.241 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Вирішуючи зустрічний позов виконавчого комітету Запорізької міської ради, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» N 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Оцінюючи пояснення сторін у сукупності з показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, суд дійшов висновку, що будь-яких належних доказів, які б беззаперечно підтверджували свідоме злісне ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов'язків без поважних причин, винне нехтування відповідачем інтересами та потребами дитини, при розгляді справи не встановлено. Наявності будь-яких виключних обставин, які б могли бути підставою для застосування такого заходу, позивачем не доведено. Під час розгляду справи встановлено, що в листопаді 2014 року та в лютому 2015 року службою у справах дітей здійснювалася перевірка сім'ї та не встановлено фактів ухилення від виконання ОСОБА_1 обов'язків по вихованню дитини.

Хоча письмовий висновок органу опіки та піклування згідно із ст. 19 СК України є обов'язковим при розгляді справ цієї категорії і суд отримав його під час розгляду цієї справи, суд оцінюючи його у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України у сукупності з іншими фактичними даними, не надаючи переваги жодному з них, не приймає при ухваленні процесуального рішення на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа: Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про скасування усиновлення - задовольнити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_1) малолітньої ОСОБА_2, після усиновлення - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Запоріжжя, актовий запис про народження № 904 від 22.08.2014 Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Внести зміни до актового запису № 904 від 22.08.2014 року, вчиненого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції шляхом повернення попередніх даних про батька та матір ОСОБА_2, після усиновлення - ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зміни її прізвища із «ІНФОРМАЦІЯ_4» на «ОСОБА_2», та по батькові з «ІНФОРМАЦІЯ_4» на «ОСОБА_2» та виключивши з актового запису про народження відомостей про матір ОСОБА_1 та батька ОСОБА_4.

Передати ОСОБА_2, після усиновлення - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування виконавчому комітету Запорізької міської ради як органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини.

Зустрічний позов Виконавчого комітету Запорізької міської ради до ОСОБА_1, треті особи: Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Запорізька місцева прокуратура № 2 Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В.Калюжна