Справа № 645/9962/15-ц
Провадження № 2/645/677/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", Генерального директора ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", Регіонального менеджера ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" Харківського регіону ОСОБА_4 про визнання незаконним відсторонення від роботи та позбавлення права на працю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, в якому просив: зобовязати відповідача привести наказ № 1117-к від 30.11.2015 року у строгу відповідність з нормами КЗпП України та постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» для чого вказати у наказі «не допустити до праці», а поновити на роботі на колишній посаді начальника АЗС 21-03 Харківського регіону з 04.03.2015 року, а не з 01.12.2015 року, що також відповідало рішенню апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року, а так само уточнити у відповідача по справі, чому в матеріалах справи є два накази з одного і того ж питання за одним номером і однієї дати, а за визначенням відрізняються один від одного (в одному наказі п.1 скасовує дію наказу ПІІ «АМІК- Україна »№ 201к про 04.03.2015 року, а в іншому наказі цей пункт взагалі відсутній), а також виконати п. 4. цього ж наказу і внести відповідні записи в трудову книжку відповідно до ст.48.KЗОT України та Інструкції «про порядок ведення трудових книжок», що на сьогодні не зроблено; стягнути з відповідача по справі середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015 року по 10.12.2015 року в сумі 3177грн. 63 коп., тобто по день видання наказу № 1145-к від 10.12.2015 року; скасувати наказ № 1145-к від 10.12.2015 року по підставі «закінчення термінів касаційного провадження», про що вказано в самому наказі, і винесенні ухвали Вищим Спеціалізованим Судом України про 28 березня 2016 року, яким відповідачу по справі було відмовлено в розгляді матеріалів (касаційної скарги) з мотивів «відсутності підстав для розгляду» і вважати чинним наказ № 1117-к від 30.11.15 року з урахуванням змін і доповнень, зазначених вище; стягнути з відповідача по справі вартість ж /д квитків Харків - Київ-Харків, а також стягнути вартість витрат по відправці рекомендованої кореспонденції, електронної пошти заяв і скарг на адресу відповідача, в зв'язку з невиконанням рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.15 року і ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.03.16 року в сумі 1653 грн. 29 коп.; стягнути з відповідача по справі моральну шкоду в сумі 100 000 грн. 00 коп., заподіяну позивачу незаконними діями, пов'язаними з бездіяльністю і навмисним протидією у поновленні на роботі, які призвели до приниження честі і гідності позивача, як людини і громадянина, поширенню всякого роду наклепницьких та інших вигадок про позивача, погіршення його іміджу серед співробітників компанії і персоналу АЗС 21-03, змусили родину позивача стати на межу розорення, оскільки у позивача на утриманні двоє дітей, а відповідачі позбавили протягом 1 року і трьох місяців джерела коштів для існування, та в даний час позивач не може утримувати свою сім'ю, яка перебуває в тяжкому становищі через великі борги, які необхідно повертати, в сім'ї постійні сварки та скандали в результаті чого життя стало нестерпним, а найголовніше полягає в тому, що своїми незаконними діями відповідач по справі позбавив позивача конституційного права на працю. Також позивач просив ухвалити окрему ухвалу на адресу відповідача по справі, в зв'язку з умисним і злісним невиконанням рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28.03.2016 року про поновлення на роботі і зобов'язати його в порядку ст.. 237 КЗпП. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на наступне: рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.11.15 року він був поновлений на роботі на посаді начальника АЗС 21-03 Харківського регіону, рішення в цієї частині підлягало негайному виконанню. Але рішення суду належним чином не виконувалось, і тільки після численних звернень позивача, генеральний директор підприємства відповідача видав наказ № 1117-к від 30.11.2015 року про допуск до роботи позивача, а не про поновлення позивача на роботі, що є на думку позивача, порушенням діючого Законодавства. Крім того, позивачу не виплатили заробітну плату, як було зазначено в рішенні суду та не внесли зміни до трудової книжки. Крім того, 10.12.2015 року генеральний директор видав наказ № 1145 від 10.12.2015 року про призупинення дії наказу № 1117-к від 30.11.2015 року, що є прямим порушення права позивача на працю. Оскільки у добровільному порядку підприємство позивача не усунуло вищевказані порушення, позивач був змушений звертатись до суду.

У судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що всі направлені їм заяви до відповідача про поновлення на роботі повертались до нього не роздрукованими, з відміткою про сплив терміну зберігання , або з поміткою про відмову у отриманні. Позивач вважає, такі дії відповідача порушують його право на працю, та принижують його честь та гідність як робітника підприємства.

Представник відповідача ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", надала письмові заперечення. Також зазначила Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.07.2015р. позов ОСОБА_2 до ПІІ «АМІК Україна», регіонального менеджера Харківського регіону ОСОБА_4, генерального директора ОСОБА_7 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і виплаті середнього заробітку за вимушений прогул був залишений без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015р. рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.07.2015р. було скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, скасований наказ генерального директора ГІГІ «АМІК -Україна» №201-к від 04.03.2015р. ОСОБА_2 був поновлений на посаді начальника АЗС № 21-03 у м. Харкові, з підприємства на користь ОСОБА_2 стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2015р. по 10.11.2015р. у розмірі 26184,03 грн. На виконання цього рішення ПІІ «АМІК Україна» був виданий наказ №1117-к від 30.11.2015р., з яким був під підпис ознайомлений ОСОБА_2, та зазначив, що він не згоден з наказом. Листом вих. №12/14 від 17.11.2015р. на ім'я ОСОБА_2 керівництво підприємства підтвердило готовність виконати рішення апеляційного суду Харківської області згідно норм КЗпП України та локальних нормативних документів, з проханням ОСОБА_2 виконати дії, направлені на відновлення на роботі. Вважаючи спірним питання незаконності звільнення ОСОБА_2, відповідач звернувся до ВССУ з касаційною скаргою та заявою про зупинення виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 р. Ухвалою ВССУ від 26.11.2015 р. було відкрите касаційне провадження та зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015р. до закінчення касаційного провадження. Керуючись вищевказаною ухвалою, на її виконання, наказом №1145-к від 10.12.2015р. було припинено виконання наказу ПІІ «АМІК Україна» №1117-к від 30.11.2015р. до закінчення касаційного провадження. З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис, але не згоден, у зв'язку з тим, що не отримав з ВССУ цю ухвалу. Також представник відповідача зазначив, що на письмові звернення ОСОБА_2 листом №12/14-280 від 25.12.2015р. ПІІ «АМІК- Україна» надано відповідь та роз'яснення про підстави зупинення дії наказу №1117-к від 30.11.2015р. представник відповідача зазначив, що у березні 2016р. в ПІІ «АМІК -Україна» були проведені організаційні зміни, в тому числі в керівництві підприємства, так наказом №242-к від 30.03.2016р. генеральний директор ОСОБА_8 був звільнений, а з 06.04.2016р.на посаду генерального директора на підставі рішення власника ПІІ «АМІК-Україна» від 30.03.2016р. згідно наказу №277 -к від 06.04.2016р. був призначений Юрконіс Ігнас. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016р., яку підприємство отримало в квітні 2016р., рішення апеляційного суду Харківської області було залишено без змін, у зв'язку з чим був виданий наказ № 747 від 30.06.2016 року про відновлення дії наказу №1117-к від 30.11.2015р. Затримка в його виданні пов'язана виключно з організаційними змінами в керівництві підприємства. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач не оспорює правомірність вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.03.2016 року, тобто з часу винесення ухвали ВССУ про залишення без задоволення касаційної скарги, по час поновлення на роботу 30.06.2016 року. Стягнення середнього заробітку до 28.03.2016 року, представник відповідача вважає неправомірним, оскільки підприємство діяло, виконуючи ухвалу ВССУ від 26.11.2015 року. Також представник відповідача заперечувала щодо стягнення вартості з/д квитків, а також сум за відправлену кореспонденцію, оскільки в зазначених витратах не було необхідності, та їх наявність не свідчить про їх належність до зазначеного позову. Також, представник відповідача просила відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки з боку відповідачів бездіяльності, умисної протидіяльності в відновленні його на роботі, що підтверджується наданими доказами. Ніхто та ніколи не принижував честь та гідність ОСОБА_2, листування та спілкування з ним була виключно в діловому поважному тоні.(листи в адресу ОСОБА_2 додаються). Щодо внесення змін до трудової книжки, представник відповідача зазначила, що відповідач проти цього не заперечує після надання трудової книжки позивачем.

Представник відповідача генерального директора ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", ОСОБА_9, заперечувала проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. Підтримала пояснення представника відповідача ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА".

Відповідач регіональний менеджер ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно рішення апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені - скасований наказ генерального директора підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» № 201-к від 04.03.2015 року, ОСОБА_2 поновлений на посаді начальника АЗС № 21-03 у м. Харкові, стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом № 1117-к від 340.11.2015 року підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року скасував дію наказу ПІІ «Лукойл-Украина» від 04.03.2015 року № 201-к; доручено регіональному менеджеру по збуту у м. Харкові ОСОБА_4 забезпечити допуск ОСОБА_2 до роботи на посаді начальника АЗС № 21-03 з 01 грудня 2015 року; визначено головному бухгалтеру сплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату у розмірі 3177 грн. 63 коп.; директору по персоналу внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки ОСОБА_2

С даним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 01.12.2015 року, зазначивши при цьому свою незгоду з наказом.

У позовних вимогах позивач просить привести наказ № 1117-к від 30.11.2015 року у сувору відповідність з нормами КЗпП України та постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» для чого вказати у наказі «не допустити до праці», а поновити на роботі на колишній посаді начальника АЗС 21-03 Харківського регіону з 04.03.2015 року, а не з 01.12.2015 року, що також відповідало рішенню апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року. Суд вважає зазначені вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Як вбачається з тексту наказу позивач був поновлений на роботі, та дія наказу про його звільнення була скасована. Незгода з самим формулюванням звільнення не є підставою для задоволення позовних вимог в цієї частині. Формулювання наказу № 1117-к від 30.11.2015 року не порушує права позивача на працю, передбачені Конституцією України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11 листопада 2015 року звернувся до відповідача з заявою про поновлення на роботі. Але, був поновлений тільки 30 листопада 2016 року, що є порушенням його трудових прав, тому період з 10.11.2015 року по 30.11.2015 року судом визнається як вимушений прогул, і тому підлягають задоволенню позовні вимоги в цієї частині щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток визначається відповідно до порядку розрахунку заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами). Відповідно до зазначеної постанови, а також п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідачем не була надана довідка про заробітну плату позивача. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року була встановлена середньомісячна заробітна плата позивача у сумі 3177 грн. 63 коп. Зазначена сума не оспорювалась сторонами по справі, також представником відповідача не було надано доказів про зміну організації та умов та оплати праці на підприємстві. Таким чином, суд вважає встановленим факт розміру середньомісячна заробітна плата позивача у сумі 3177 грн. 63 коп. За період з 10.11.2015 року по 30.11.2015 року дні вимушеного прогулу складають 15 днів, тому підлягають стягненню - 1906 грн. 65 коп.

Період часу з 01.12.2015 року по 10.12.2015 року є період роботи позивача на підприємстві, і тому повинен оплачуватися як заробітна плата, проти оплати якої не заперечував представник позивача.

Щодо існування двох наказів № 1117-к від 30.11.2015 року з одного і того ж питання за одним номером і однієї дати, які за визначенням відрізняються один від одного (в одному наказі п.1 скасовує дію наказу ПІІ «АМІК- Україна» № 201к від 04.03.2015 року, а в іншому наказі цей пункт взагалі відсутній), та в судовому засіданні представником відповідача було зазначене, що наявність другого наказу викликана технічною помилкою, та була надана копія наказу № 1117-к від 30.11.2015 року, який посвідчений печаткою підприємства відповідача, саме з яким ознайомлювали позивача по справі, і тому вимоги щодо приведення зазначеного наказу у відповідність задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись с рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року ПІІ «АМІК Україна» було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 листопада 2015 року було відкрите касаційне провадження зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2015 року.

10 грудня 2015 року на підставі наказу № 1145-к генеральним директором ПІІ«АМІК Україна» було призупинено виконання наказу ПІІ «АМІК Україна» від 30.11.2015 року № 1117-к до закінчення касаційного провадження. Підставою стала ухвала Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.11.2015 року.

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких дана Верховною ОСОБА_8 України, - і за її межами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо зупинення дії наказу № 1117-к від 30.11.2015 року.

28 березня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ була відхилена касаційна скарга ПІІ»АМІК Україна».

30 червня 2016 року наказом № 747-к була скасована дія наказу ПІІ «АМІК Україні» від 10.12.2015 року № 1145-к; було визначено допустити до роботи ОСОБА_2 після проходження вступного інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, а також виконання вимог п. п. 2.4.3, 2.4.8, 2.4.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку; нарахування заробітної плати проводить з дня допуску до роботи.

Зазначений наказ сторонами не оскаржувався.

На час ухвалення рішення по справі позивач був допущений до роботи.

Відповідно зазначеного наказу скасована дія наказу ПІІ «АМІК Україні» від 10.12.2015 року № 1145-к, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки вимога позивача стосується не тільки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, а і зобовязання вчинення певних дій з боку відповідача та питання про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за можливе розглянути це питання в порядку позовного порядку.

У судовому засіданні представником відповідача не заперечувались вимоги позивача в частині виплати заробітної плати з 28 березня 2016 року, тобто з дня відхилення касаційної скарги позивача.

Суд, вважає встановленим факт вимушеного прогулу в період з 28 березня 2016 року, з часу ухвалення 28 березня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про відхилення касаційної скарги ПІІ»АМІК Україна», по 30 червня 2016 року, тобто по день поновлення позивача на роботі (Наказ № 747-к від 30.06.2016 року). Тому оплаті підлягають 3 місяця 2 дні. Вище було викладено порядок розрахунку середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тому суд стягує з відповідача 9787, 10 грн. (3177,63 х 3 + (3177,63:25х2).

Вимоги про внесення вимог до трудової книжки підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, на час ухвалення рішення по справі трудова книжка знаходиться на підприємстві відповідача. Після поновлення на роботі позивача по справі, відповідно рішення апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року, відповідні зміни до трудової книжки позивача внесені не були, що не заперечується сторонами по справі. Зазначене є порушення прав позивача, доказів на виконання рішення суду відповідачем не надано, тому суд задовольняє позовні вимоги в цієї частині. Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України та Міністерства Соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, 2.10. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Враховуючі зазначене, підприємство відповідача зобовязано виконати зазначені умови.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди , суд зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи вищевказані обставини, той факт, що судами було визнано звільнення позивача незаконним та він був поновлений на попередній посаді, суд вважає, що порушення законних прав працівника заподіяло ОСОБА_2 моральних страждань, пов'язаних з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини. При цьому суд враховує, що доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахували конкретні обставини справи: бездоганну роботу ОСОБА_2 у відповідача протягом тривалого часу, характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. оцінені ним суб'єктивно і є завищеними, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх на суму 7000 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були заявлені судові витрати на суму 1653 грн.29 коп., але суд задовольняє ці вимоги частково, в рамках доведеності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати в сумі 648 грн. 70 коп. (поїздка до Києва для вирішення питання про поновлення на роботі, що підтверджується залізничними квітками та заявою до генерального директора ПІІ «АМІК Україні» від 23.11.2015 року, про що не заперечує відповідач по справі, та квитанціями про відправлення поштової кореспонденції, за період квітень, травень 2016 року, тобто після ухвали ВССУ від 28.03.2016 року).

Щодо постановлення окремої ухвали суду на вимогу позивача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Суд наголошує, що положеннями ст.. 211 ЦПК України передбачена можливість постановлення окремої ухвали, що є правом , а не обовязком суду.

Таким чином, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні справи з використанням представлених цивільно-процесуальним законом засобів. Отже, окрема ухвала виноситься судом у зв'язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку суб'єкта оскарження, які не охоплюються предметом розгляду справи та не можуть бути усунені шляхом розгляду справи по суті, що не відноситься до даної справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 232, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015 по 30.11.2015 року у сумі 1906 (одна тисяча девятсот шість) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 9787 (девять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 10 коп.

Зобовязати ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" внести до трудової книжки ОСОБА_2 зміни відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України та Міністерства Соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року.

Стягнути з ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 648 (шістсот сорок вісім) грн.. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на користь держави судовій збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ