Справа № 520/7291/16-ц
Провадження № 2/520/3753/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом
про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом
визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 22.06.2016 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №96, в будинку №140/1 по вулиці Люстдорфська дорога, в місті Одесі.
У позовній заяві позивач посилається на те, що вона ОСОБА_1 є власником об'єкта нерухомості - квартири 96, яка знаходиться в будинку 140/1 по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одеса. Право власності на зазначену квартиру підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56484020, сформованою 01.04.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_3 та договором купівлі-продажу квартири від 05.03.2016, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 141. Відповідач по справі ОСОБА_2 є онукою колишнього власника квартири ОСОБА_4, про що свідчить Довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої паспортистом ОСББ «Добробут» 08.06.2016 року. Позивач не звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстраційного обліку з належної позивачеві квартири, оскільки відповідач в квартирі 96, яка знаходиться в будинку 140/1 по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі не проживав на час укладення договору купівлі-продажу квартири та не проживає по цей час. Місце проживання відповідача позивачеві не відомо. У зв'язку з вказаним, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач та її представник у судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд провести розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.20) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 28.11.2008 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та саме за цією адресою направлялися судові повістки на імя ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши наявні документи в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 28.11.2008 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно з договором купівлі-продажу від 25.03.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за №141, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру №96, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 140/1.
У вказаному договорі також зазначено, що відчужувана квартира є особистою приватною власністю продавця ОСОБА_4, також продавець засвідчила, що квартира яка нею відчужується на момент укладення цього договору нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, в іпотеці, в заставі, під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб, відповідно до ст.659 ЦК України, як у межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №56484020 від 01.04.2016 року, ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на квартиру №96, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 140/1.
Надалі позивачеві стало відомо, що у квартирі яку вона придбала, а саме під №96, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 140/1, залишився бути зареєстрованим колишній мешканець ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно з довідкою ОСББ «Добробут» за №60 від 08.06.2016 року, у квартирі №96, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 140/1, зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах.
В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України, у звязку з чим суд дійшов висновку, що відповідач отримав право користування квартирою як член сімї колишнього власника квартири ОСОБА_4, отже із припиненням права власності на квартиру, яке належало ОСОБА_4, відповідачем було втрачено і право користування жилим приміщенням, як у особи, яка набула його як член сімї ОСОБА_4
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №96, в будинку №140/1 по вулиці Люстдорфська дорога, в місті Одесі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 226-228 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №96, в будинку №140/1 по вулиці Люстдорфська дорога, в місті Одесі.
Дане рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставоюдля зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий Калініченко Л. В.