Справа № 758/8578/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2014 р. о 23 год. 40 хв. в м. Києві на перехресті вулиць Вишгородська - Мостицька сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 Внаслідок ДТП зазначені вище автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2015 р. відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, що призвели до ДТП від 10.12.2014 р. о 23 год. 40 хв. Позивач зазначив, що НАСК «Оранта», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, було виплачено страхове відшкодування в сумі 49490 грн., однак матеріальна шкода становить 222714,20 грн. Тому позивач і звернувся до суду та просив стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі 173224,20 грн., витрати на транспортування транспортного засобу після ДТП - 970 грн., витрати на зберігання транспортного засобу - 2472 грн., упущену вигоду - 21516,15 грн., моральну шкоду - 10000 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1920 грн.

Представником позивача неодноразово збільшувались позовні вимоги та остаточно він просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а саме: матеріальний збиток в результаті пошкодження транспортного засобу марки Daewoo Gentra д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 173224 грн. 20 коп., витрати на транспортування транспортного засобу після ДТП (евакуатор) у розмірі 970 грн.; витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1920 грн., витрати на відновлення одного примірнику державного реєстраційного номерного знаку у розмірі 300 грн., витрати на зберігання транспортного засобу у розмірі 6 344 грн., упущену вигоду у розмірі 50 204 грн. 35 коп., що становить 232 962 грн. 55 коп. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у сумі 10 000 грн., та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач визнав позов в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 152200 грн. та витрат на транспортування транспортного засобу в сумі 500 грн.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2015 р. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з тим, що в м. Києві на перехресті вулиць Вишгородська - Мостицька у стані алкогольного сп'яніння виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора (червоний сигнал) , внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Деу» д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.12).

До позовної заяви було додано висновок №ЕД-1-2-165/15 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 30.03.2015 р., де зазначено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Daewoo Gentra д.н.з. НОМЕР_1, пошкодженого в ДТП, що сталась 10.12.2014 р. , складає 252 452 грн. 30 коп., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Daewoo Gentra д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 222 714 грн. 20 коп. (а.с.а.с.13-24).

Також, позивачем надано копії квитанції № 000295 від 05.01.2015 р. за транспортні послуги в сумі 470 грн., квитанції до прибуткового касового ордера № 297 за евакуатор на суму 500 грн. від 11.12.2014 р., а також копії квитанцій, що свідчать про сплату за паркування автомобіля «Део» з д.н.з. НОМЕР_1 з 05.01.2015 р. по 09.05.2016 р., товарного чеку на суму 300 грн. за реєстраційні номери НОМЕР_1 та копію квитанції № 0.0.358184368.1 від 10.03.2015 про сплату за проведення експертизи № ЕД-1-2-165/15 (а.с. а.с. 28-32, 60, 139, 145).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із змістом ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 7 Закону України «Про страхування» передбачено види обов'язкового страхування серед яких, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно вимог ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою

Так, позивачу було виплачено страхове відшкодування НАСК «Оранта» у розмірі 49490 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в НАСК «Оранта».

Ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

П. 15 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 6 зазначеної постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 1699 від 18.04.2016, ринкова вартість автомобіля марки DAEWOO GENTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1, без врахування його пошкодження отриманих в ДТП - 10.12.2014, станом на 16.01.2015, становить 201690 грн., вартість відновлювального ремонту становить 222361,75 грн., вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля, становить 201690 грн. (а.с.а.с. 95-117).

Враховуючи суму матеріального збитку, заподіяного позивачу та суму виплаченого йому страхового відшкодування, з відповідача підлягає стягненню матеріальний збиток в сумі 152200 грн. (201690 грн. - 49490 грн.).

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, в позовній заяві зазначено, що надання послуг з перевезення пасажирів є єдиним джерелом доходу позивача, тому він просив стягнути упущено вигоду в сумі 50204 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем від 08.01.2003р. та має ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі та внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення від 12.06.2012 р. (а.с. а.с. 25-26).

В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, позивач надав копії нефіскальних чеків за грудень 2014 р., які свідчать про отримання доходу позивача в результаті своєї діяльності з перевезення пасажирів на таксі (а.с. 27).

Однак, в судовому засіданні відповідач повідомив, що позивачем така діяльність здійснювалась і надалі після ДТП на орендованому автомобілі, що представник позивача в судовому засіданні підтвердив та не заперечував проти таких тверджень відповідача.

Тому суд не вбачає підстав для стягнення даної суми, оскільки позивач продовжував працювати та отримував дохід.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що власнику транспортного засобу відшкодовуються витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати на евакуацію транспортного засобу саме з місця ДТП в сумі 500 грн., стягнення з відповідача витрат на транспортні послуги в сумі 470 грн. позивачем не обґрунтовано, оскільки таке транспортування відбувалось 05.01.2015, в той час, коли ДТП відбулось 10.12.2014 і транспортний засіб було евакуйовано 11.12.2014.

Крім того, щодо стягнення з відповідача витрат на зберігання транспортного засобу у розмірі 6344 грн., то суд вважає, що позивачем доведено витрати на зберігання транспортного засобу лише в сумі 1092 грн., оскільки в жодній іншій квитанції, наданій позивачем в обґрунтування цієї вимоги, не зазначено повний реєстраційний номер автомобіля, переданого на зберігання, що позбавляє суд можливості дійсно переконатись в тому, що зберігався саме автомобіль позивача, який був пошкоджений в результаті ДТП, що відбулась 10.12.2014.

Витрати позивача на відновлення одного примірнику державного реєстраційного номерного знаку не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивачем не доведено, що в результаті ДТП він був пошкоджений.

Згідно довідки № 10467 Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві , яка була видана ОСОБА_1, внаслідок ДТП автомобіль марки ДЄУ-Джентра , номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: розбита права фара, передній бампер, праве заднє крило, права передні та задні дверка, дах автомобіля, колісний диск правий, спрацювали подушки безпеки (а.с. 11). Щодо пошкодження державного реєстраційного номерного знаку в даній довідці жодних відомостей не міститься.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи, що майно позивача було пошкоджено з вини ОСОБА_2, він просив стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Однак, ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та не надано доказів, якими вона підтверджується, суд приходить до висновку, що у зв'язку з пошкодженням майна позивача така шкода наявна, але становить 1000 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, однак, враховуючи, що судом було проведено судову експертизу, витрати, пов'язані з якої було покладено на відповідача та висновки якої відрізняються від висновку даного дослідження, то суд не вважає за необхідне стягувати з відповідача витрати позивача на проведення дослідження.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ЦПК України).

Постановою КМУ N 590 було затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, якими, зокрема, встановлено, що розмір витрат на правову допомогу компенсується на суму, що не перевищує 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

На момент розгляду справи мінімальна заробітна плата становила в період з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 1218 грн., з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 1378 грн., з 01.05.2016 - 1450 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 15400 грн., в обґрунтування яких надав Акт виконаних робіт № 1.

В даному акті об'єднано в одну графу підготовку та участь в судовому засідання, що кожного разу займало у представника позивача по дві години. Однак, 29.10.2015 судове засідання відбувалось 21 хв., 10.12.2015 - 1 год. 17 хв., 25.12.2015 - 1 год. 54 хв., 28.01.2016 - 46 хв., 17.05.2016 - 42 хв., 07.06.2016 - 6 хв., 04.07.2016 - 40 хв. Тому неможливо одночасно рахувати і підготовку до судового засідання, і участь у судовому засіданні.

Крім того, подання до суду заяви про зміну позовних вимог договором про надання правової допомоги не передбачено, а також не підтверджено, що це зайняло у представника позивача саме годину.

Щодо витрат на правову допомогу при участі представника позивача у огляді експертом транспортного засобу з метою проведення експертизи, то необхідність такої участі не обґрунтовано.

Крім того, в акті зазначено про витрати на правову допомогу за підготовку та участь у судовому засіданні 11.07.2016, однак судове засідання на момент складання даного акту ще не відбулось, тому визначити час виконання представник позивача не мав можливості.

На момент розгляду справи мінімальна заробітна плата становила в період з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 1218 грн., з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 1378 грн., з 01.05.2016 - 1450 грн.

З урахуванням зазначеного, вважаю за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, що знайшли свого підтвердження в сумі 5517,07 грн. (23.07.2015 - дві години, 24.07.2015 дві години, 29.10.2015 - 21 хв., 10.12.2015 - 1 год. 17 хв., 25.12.2015 - 1 год. 54 хв., 28.01.2016 - 46 хв., 17.05.2016 - 42 хв., 07.06.2016 - 6 хв., 04.07.2016 - 40 хв.).

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 1562,28 грн. та повернути позивачу надлишково сплачений судовий збір в сумі 1008,58 грн.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позов знайшов свого часткового доведення, а, відтак, підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 7, 8 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 28, 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 84, 88, 169, 137, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4): 152200 грн. - матеріальний збиток, 500 грн. - витрати на транспортування транспортного засобу, 1092 грн. - витрати на паркування автомобіля, 1000 грн. - моральної шкоди, - 5517,07 грн. - витрати на правову допомогу, 1562, 28 грн. - сплачений судовий збір, а всього стягнути 161871 (сто шістдесят одну тисячу вісімсот сімдесят одну) гривню 35 (тридцять п'ять) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Зобов'язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 автомобіль марки «Dаewoo Gentra», д.н.з. НОМЕР_1.

Повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4) надлишково сплачений судовий збір в сумі 1008 (одна тисяча вісім) гривень 58 (п'ятдесят вісім) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька