АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4167/16 Головуючий 1 інст. Шмадченко С.І.
Справа № 640/5359/16-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_7 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних та неустойки,

ВСТАНОВИЛА:

04 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, до якого надав окреме письмове клопотання про звільнення його від сплати судового збору або від відстрочення його сплати з посиланням на те, що його фінансовий стан не дозволяє сплатити судовий збір в установленому законом розмірі, оскільки на все його майно накладений арешт відповідними органами державної виконавчої служби. Крім того він з 05.04.2011 року знаходився під вартою у слідчому ізоляторі, де не мав будь-яких доходів і не мав права відповідно до 4.4 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013, користуватися грошовими коштами.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору або від відстрочення його сплати відмовлено, позовну заяву ОСОБА_8 залишено без руху з наданням позивачу строку пять днів для сплати судового збору та розяснені наслідки нездійснення вказаних дій.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_6 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних та неустойки повернуто позивачу як неподану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу судді та справу повернути до суду першої інстанції для належного вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та практики Європейського суду з прав людини під час застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 05 квітня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору або від відстрочення його сплати та залишаючи його позовну заяву без руху для сплати судового збору в розмірі 4946,46 грн., суддя виходив із того, що позивачем не надано достатньо обґрунтованих доказів про його тяжкий матеріальний стан, оскільки ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду із різними позовами та сплачував судовий збір, тобто майновий стан позивача дозволяв здійснювати оплату судового збору.

Постановляючи ухвалу від 27 квітня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 як неподаної, суддя виходив з того, що позивачем в установлений строк не здійснено оплату судового збору в установленому законом розмірі.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без врахування вимог процесуального права та практики Європейського суду з прав людини під час застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 1 постанови № 10 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Вирішуючи питання про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від сплати судового збору або від відстрочення його сплати та залишаючи його позовну заяву без руху для сплати судового збору в розмірі 4946,46 грн., суддя не врахував вищевказані розяснення та не надав правильної правової оцінки тому факту, що перебування ОСОБА_3 тривалий час під вартою в у слідчому ізоляторі, де він не мав будь-яких доходів ( що підтверджується відповідною довідкою керівника цієї установи) і не мав права відповідно до 4.4 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013, користуватися грошовими коштами.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду із різними позовами та сплачував судовий збір, тобто майновий стан позивача дозволяв здійснювати оплату судового збору, тому відсутні підстави для відстрочення чи звільнення від сплати судового збору, ґрунтуються на припущеннях, без врахування того, що позивачем на підтвердження свого майнового стану та підстав клопотання про звільнення від сплати судового збору або його відстрочення, надані копії постанов слідчих органів , органів ДВС про накладення арешту на належне позивачу майно.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожна держава - учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, реалізуючи п.1 ст. 6 цієї Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р. (judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series AN 253-B).

У звязку із вищезазначеним колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та позовну заяву ОСОБА_3 разом з доданими документами повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_3 разом з доданими документами направити до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: