Справа № 192/2233/16-ц
Провадження № 2/192/375/16
У Х В А Л А

"16" листопада 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Щербини Н.О.,

за участі секретаря судового засідання Савчукової В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення боргу в сумі 219 213 гривень 00 копійок з відповідачки як зі спадкоємця боржника ОСОБА_4, який помер 09 грудня 2014 року

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, згідно якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок №86 по вул.Будьонного в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області.

На обґрунтування заяви зазначив, що 03 листопада 2015 року ОСОБА_3 у державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата - ОСОБА_4, який за життя уклав попередній договір купівлі-продажу житлового будинку №86 по вул.Будьонного в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області з ОСОБА_1 та не виконав його в строк. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03 листопада 2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок №86 по вул.Будьонного в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_3, яка згідно ст.ст.1281,1282 ЦК України як спадкоємець зобовязана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше, а уразі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцю в натурі, до подачі позивачем ОСОБА_1 позовної заяви до суду добровільно не виконала своїх зобовязань щодо укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, отримані в якості завдатку гроші в подвійному розмірі не повернула, неустойку не сплатила, має можливість розпорядитися спірним будинком та бажає це зробити, про що неодноразово повідомляла ОСОБА_1 у звязку з чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки є велика ймовірність відчуження відповідачем цього майна на користь третіх осіб, а дії відповідача свідчать про реальну мету в цих намірах.

Ухвалою від 22 червня 2016 року заява була задоволена, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року скасовані заходи забезпечення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ця заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України щодо змісту заяви про забезпечення позову. В заяві про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, заявники не обґрунтували та не довели необхідність застосування такого заходу. Позивачі не зазначили і не надали докази, які б свідчили про неможливість відповідача виконати рішення в разі задоволення позову та з яких причин.

В судове засідання 16 листопада 2016 року позивачі не зявилися, причини неявки суду не повідомили, а їх інтереси представляє ОСОБА_6 згідно нотаріально посвідчених довіреностей (а.с.41.42), який підтримав заяву про забезпечення позову та просив її знову задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечували з тих підстав, що забезпечення позову завдає шкоди відповідачці, яка є власником майна.

Вислухавши пояснення представників сторін, відповідачки, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 152 цього Кодексу, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів тощо.

На час розгляду заяви про забезпечення позову в судовому засіданні 16 листопада 2016 року ОСОБА_1 не уточнив її, не усунув недоліки заяви, які перешкоджають вирішенню питання про застосування заходів забезпечення позову, а посилання позивача на те, що власник домоволодіння може розпорядитися спірним майном, не є підставою, в даному випадку, для застосування такого заходу забезпечення позову.

У звязку з зазначеним, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню позивачу, як така що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки в ній відсутнє обґрунтування як в частині підстав для забезпечення позову, так і в частині необхідності їх застосування, а також відсутні посилання та докази на те, що відповідач вчиняє будь-які дії, які могли б свідчити про відчуження належного їй майна. У звязку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, зазначене свідчить про те, що заява про забезпечення позову подана позивачем ОСОБА_1 без додержання вимог ст.151 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 8 ст. 153 цього Кодексу підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Н. О. Щербина