Провадження № 22-ц/779/1194/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № IFU0GK00000376 від 27.06.2007 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 81 600,00 доларів США на термін до 27.06.2037 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 16.07.2015 року виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 333 418,74 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом - 77 479,74 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 54 662,78 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 11 795,04 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 173 593,32 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 11,31 доларів США, штраф (процентна складова) - 15 876,54 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки з поручителем ОСОБА_5. Позивач просив стягнути в його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 333 418,74 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 7 368 554,07 грн., а також судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним. Зазначає, що дійсно виконання зобов'язань за кредитним договором також було забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1, на яку згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 18.12.2009 року по іншій судовій справі було звернуто стягнення та яка була реалізована банком іншій особі. Однак, дії банку щодо реалізації квартири ОСОБА_3 не оскаржувались,, а також нею чи її представником у суді по цій справі, яка розглядається, не заперечувалось та судом не встановлено, що отриманих від цієї реалізації коштів було недостатньо для погашення існуючої кредитної заборгованості. Апелянт вважає, що реалізація предмета іпотеки, яка не призвела до реального та у повному обсязі виконання кредитного договору зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні вимог, заявлених до поручителя ОСОБА_5 з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні, місцевий суд залишив поза увагою правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.09.2014 року по справі №6-53цс14, згідно якого порука відповідно до ст.559 ЦК України припиняється за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, адже банк до моменту звернення до суду з цим позовом до ОСОБА_5 з будь-яким іншим позовом до останнього не звертався та строк дії поруки, визначений у п.12 договору поруки, на цей час не сплив.

З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом вірно встановлено, що 27 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», Банком, та ОСОБА_3, Позичальником, був укладений кредитний договір № IFU0GK00000376, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 27 червня 2007 року по 27 червня 2027 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 81 600,00 доларів США (а.с. 10-12).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № IFU0GK00000376 від 27 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», Банком, та ОСОБА_5, Поручителем, 27 червня 2007 року був укладений договір поруки (а.с. 13).

27 червня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 81 600,00 доларів США (а.с.110-111).

27 червня 2015 року позивачем на адресу ОСОБА_3 надіслана вимога про дострокове повернення кредиту, з якої вбачається, що станом на 24 червня 2009 року прострочена заборгованість становить: по кредиту - 1 406,15 доларів США, по процентах за користування кредитом - 7 842,59 доларів США, по комісії - 1 965,84 доларів США, пеня - 2 596,02 доларів США, усього на загальну суму 13 646,78 доларів, сума для повного погашення заборгованості за кредитним договором станом на 24 червня 2009 року становить 95 152,29 доларів США (а.с. 95).

02 липня 2009 року позивачем на адресу ОСОБА_3 надіслана вимога про дострокове повернення кредиту, з якої вбачається, що станом на 02 липня 2009 року прострочена заборгованість становить: по кредиту - 1 436,27 доларів США, по процентах за користування кредитом - 8 549,95 доларів США, по комісії - 1 965,84 доларів США, пеня - 2 719,56 доларів США, усього на загальну суму 14 581,62 доларів США, сума для повного погашення заборгованості за кредитним договором станом на 02 липня 2009 року становить 96 002,46 доларів США (а.с. 94).

Позивач 17 липня 2015 року направив на адресу відповідачів вимоги про дострокове повернення кредиту, що залишилися без відповіді (а.с. 7-9).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2009 року, що набрало законної сили 29 грудня 2009 року, позов Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволений, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFU0GK00000376 від 27.06.2007 у розмірі 85 632,41 долари США, що в гривневому еквіваленті за курсом 5,05 становить 432 443 грн. 67 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 65,1 кв.м, житловою площею 33,9 кв.м, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2007 року, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 96-98, 120-121).

Згідно інформаційної довідки, квартира АДРЕСА_2, загальною площею 65,1 кв.м, житловою площею 33,9 кв.м, належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2007 року (а.с. 107-109).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №IFU0GK00000376 від 27.06.2007 року станом на 16.07.2015 року заборгованість становить на загальну суму 333 418,74 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом - 77 479,74 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 54 662,78 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 11 795,04 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 173 593,32 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,31 доларів США, штраф (процентна складова) - 15 876,54 доларів США (а.с. 3-6).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, суду не представлено.

Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально та ставити їх під сумнів у суду першої інстанції не було підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3 (основного позичальника), оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2009 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, однак банк з позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 протягом трьохрічного строку позовної давності до суду не звертався, а тому строк позовної давності пропустив, відповідач же заявив про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя суд виходив з того, що позивач звернувся з позовом до поручителя більш ніж через п'ять років після припинення поруки.

Однак повністю погодитись із такими висновками суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такою є правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 29.09.2015 року у справі №6-1206цс15.

Таким чином, наявність рішення Івано-Франківського міського суду від 18.12.2009 року, що набрало законної сили, яким, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, не є перешкодою для позивача для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки це рішення не виконано, а коштів, одержаних від реалізації предмету іпотеки, не вистачило для погашення в повному об'ємі заборгованості за кредитним договором.

З огляду на це, позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_3

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, апеляційний суд бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який є обґрунтованим і відповідачами не спростований, відповідно до якого із відповідача ОСОБА_3 в користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом - 77 479,74 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 712 302,25 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 54 662,78 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 208 047,44 грн., а також заборгованість по пені та штрафах в межах річного строку позовної давності (з 08.07.2014 року по 16.07.2015 року), що в перерахунку на гривні складає 1 779 780,62 грн. Таким чином, позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, оскільки пеня підлягає стягненню в межах річного строку позовної давності.

Що стосується відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_5, то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до п. 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 13). Термін повернення кредиту настав у 2009 році, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2009 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3

Однак банк з позовом до поручителя не звертався у 2009 році, а звернувся тільки у серпні 2015 року.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 31 серпня 2015 року, тобто більше ніж через п'ять років від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Враховуючи викладене, відповідно до п.12 договору порука ОСОБА_5 за договором поруки припинилась, тому позовні вимоги до останнього є безпідставними. Проте суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки не визначився із моментом припинення поруки.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 та відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_3 в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 019,40 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFU0GK00000376 від 27.06.2007 року станом на 16.07.2015 року на загальну суму 143 937,56 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3 181 020,07 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 77 479,74 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 712 302,25 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 54 662,78 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 208 047,44 грн., а також заборгованість по пені та штрафах в розмірі 1 779 780,62 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 019,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин