Справа № 666/5176/15-ц
Провадження № 2/666/109/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 лютого 2016 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі
головуючого судді Іванищука А.А.
за участю секретарів Тарасової К.П., Сільчик Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності на предмет іпотеки,
1.2. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, якою просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надав згоду на ухвалення заочного рішення, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб.
2.1. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням, розміщеним у пресі, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
3.Щодо встановлених обставин та інших доказів.
3.2. За умовами кредитного договору відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором, що підтверджується п.1.1. кредитного договору.
3.3. Згідно п.1.4. кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення відповідачем розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири №53, в будинку №17, що знаходиться за адресою м.Херсон, вул.Залаегерсег, загальною площею 32,3кв.м.
3.5. За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 212875,00грн., що підтверджується п.5 іпотечного договору.
3.7. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно умов якого ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, що підтверджується копією виписки з довгору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р. та копією акта приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р.
3.8. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з вищевказаного кредитного договору та вказаного договору іпотеки в повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
3.9. Виконуючи вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку», відповідач був належним чином попереджений позивачем про утворення простроченої заборгованості за кредитним договором, необхідності погашення кредитної заборгованості, а також попереджений про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаних вимог, що підтверджується вимогою №31.4-08/9427/15 від 26.08.2015р.
3.10. Вказана письмова вимога банку залишена без відповіді та задоволення.
3.11. На час розгляду справи відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав.
3.12. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
3.13. 02.03.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно якого запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» строком на три місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».
3.14. 08.04.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно.
3.15. На підставі рахунку №264к від 16.12.2015р. позивачем сплачено 120,00грн. за розміщення оголошення в засобах масової інформації (Херсонській обласній газеті «Наддніпрянська правда») з метою інформування відповідача про час і місце судового засідання, що підтверджується меморіальним ордером №67090982 від 23.12.2015р.
4.1. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
4.2. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
4.3. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
4.4. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
4.5. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
4.6. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
4.7. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
4.8. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
4.9. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
4.10. Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
4.11. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначені на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
4.12. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду.
4.13. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
4.14. Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до зазначеного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
4.15. Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
4.16. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
4.17. Згідно п.11 іпотечного договору, іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередженн про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.
4.18. Згідно п.12 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один з способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя, зокрема згідно п.12.3 згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в пп.12.3.1., а саме задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури. передбаченої в підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки.
4.19. Відповідно до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33,36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду.
4.20. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.
4.21. 07.06.2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 Закону визначено, що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
4.22. Відповідно до ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
4.23. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів.
5.1. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач належним чином не виконує взяте на себе основне зобовязання за кредитним договором, порушене право позивача на задоволення своєї вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі за рахунок предмета іпотеки, включаючи сплату процентів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає судовому захисту.
Так, банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, законом України «Про іпотеку» та іпотечним договором, укладеним між сторонами, спосіб захисту своїх прав, одним з яких є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Оскільки умови іпотечного договору та вимоги Закону України «Про іпотеку» передбачають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб як набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
5.2. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.3 ст.88 ЦПК України.
Однак, оскільки позивачем понесені судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.
Керуючись ст.514,526,530,610,611,1048,1049,1054 ЦК України, ст.7,33,36,37 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.10,11,15,60,88,208-210, 212-215, 222-224,294 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р., суд,
1. Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності на предмет іпотеки задовольнити.
2. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 762943,58грн. за кредитним договором №2107/0608/45-005 від 03.06.2008р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №53, що знаходиться за адресою м.Херсон, вул.Залаегерсег, 17, загальною площею 32,3кв.м., житловою площею 16,8кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн. нуль коп.).
5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик у розмірі 120,00 грн. (сто двадцять грн. нуль коп.).
6. Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, через Дніпровський районний суд м.Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
7.1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
7.2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А.Іванищук