Справа № 742/1094/16-ц Провадження № 22-ц/795/1915/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Ільченко О. І. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_10, про розірвання договору міни,

в с т а н о в и в:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, уточнивши який 06 вересня 2016 року, просила розірвати договір міни квартир від 22 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 908, повернувши у власність ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Київська, 174/11, та у власність ОСОБА_9 - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасувавши реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі прав власності.Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у момент укладення договору міни відповідачем ОСОБА_9 були приховані значні недоліки належної йому квартири, які вказують на неможливість використання придбаного майна квартири, за цільовим призначенням.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що на час огляду квартири відповідача, ця квартира знаходилась в придатному для проживання стані та не мала ніяких суттєвих недоліків, які б поставили під сумнів подальше укладення договору міни і при огляді на той час квартири з меблями, власник квартири ОСОБА_9 не вказав на жодні суттєві недоліки, що підтверджується фототаблицями, які були долучені до висновків експертної оцінки на час їх виготовлення.

Апелянт зазначає, що на час укладення договору міни, сторони запевнили один одного про відсутність недоліків або інших особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров»я, майна та відсутність недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню квартири за цільовим призначенням, самочинних переобладнань, добудов, перебудов, реконструкцій квартир на момент огляду.

Проте, як стверджує ОСОБА_5, після зняття з реєстрації сторони почали перевозити речі із квартири, в ході чого і було виявлено, що квартира відповідача має численні недоліки та має непридатний для проживання стан. Зазначене в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, показанням яких судом першої інстанції не було надано правильну оцінку.

Апелянт вважає, що судом необґрунтовано не надано належної оцінки висновку будівельно-технічної експертизи, за висновками якої у квартирі відповідача ОСОБА_9 було виявлено ряд істотних недоліків, які не відповідають п.п. 7, 9 договору міни від 22 березня 2016 року.

Апелянт наголошує на тому, що за висновком експерта використання за цільовим призначенням квартири відповідача, а саме для проживання, є неможливим без проведення відновлювального ремонту, вартість якого складає 46079,83 грн. Але судом першої інстанції не надано належної оцінки наданої позивачем довідки № 1628 від 25 травня 2016 року УПФУ в м. Прилуки про розмір пенсії ОСОБА_5 1758 грн. 01 коп., у звязку з чим вартість відновлювального ремонту для неї є дуже значною.

Посилаючись на положення ст.ст. 715, 716, 655, 673, 678 ЦК України, апелянт зазначає, що договір міни укладався з метою її подальшого проживання в квартирі, але у звязку з вищезазначеними обставинами є неможливим і істотно порушує права сторони за договором.

ОСОБА_5 посилається на те, що під час укладення договору міни без доплати вона погодилась з тим, що вартість її квартири є значно більшою від вартості квартири відповідача, проте вона отримала додаткову потребу у витрачанні коштів на ремонт обмінюваної квартири, що вказує на наявність непропорційних витрат за наслідком виявлених недоліків.

ОСОБА_5 вважає, що в розумінні ст. 652 ЦК України маються всі умови для розірвання договору міни, оскільки в момент укладення договору вона не могла передбачити, що отримана нею за договором міни квартира буде непридатною для використання її за цільовим призначенням через приховані недоліки, а також те, що вона не може усунути зазначені недоліки у звязку з тяжким станом здоров»я та браком коштів для проведення ремонту, що підтверджується довідками з медичних закладів та УПФУ в м. Прилуки та Прилуцькому районі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що саме вона була ініціатором обміну житлових приміщень, оскільки квартира відповідача розташована у тому ж під»їзді будинку, де проживає її, ОСОБА_5, донька. Проте, коли вона та її донька оглядали квартиру відповідача перед обміном, вони не помітили різнокольорових шпалер та інших ніяких недоліків, оскільки у квартирі стояли меблі, підлога була застелена покриттям, а після обміну вона виявила усі приховані відповідачем недоліки. Наполягає, що проживання у квартирі неможливе, стоїть сморід від цигаркового диму, сантехніка у неналежному стані, погано працює замок на вхідних дверях тощо. Приводити квартиру у придатний для проживання стан вона не має можливості, оскільки не в змозі оплатити ремонт. Зазначила, що саме вона повністю оплатила вартість нотаріальних послуг та організувала і оплатила вартість перевезення меблів у обох квартирах. Після укладення договору міни вона та відповідач знялись з реєстрації та зареєструвались у отриманих внаслідок обміну квартирах.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_5 запропонувала йому здійснити обмін квартир, вона та її донька безперешкодно роздивились його квартиру та усе сфотографували, він від них нічого не приховував у своїй квартирі та не заперечував проти огляду. Ремонту у цій квартирі не мав наміру робити, бо його усе влаштовувало, а двері у кімнаті були зняті у зв»язку з вивезенням меблів. Шпалери були різні, оскільки за меблевою «стінкою» їх не переклеювали.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

22 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір міни квартир, відповідно до умов якого ОСОБА_9 передав , а ОСОБА_5 прийняла у власність однокімнатну квартиру № 7 з усіма комунальними вигодами, що по вул. Ярмарковій, 41/2 в м.Прилуки, в обмін на належну ОСОБА_5 двокімнатну квартиру № 11 з усіма комунальними вигодами, що по вул. Київській, 174 в м.Прилуки.

Відповідно до п.п. 5,6 договору обмін здійснений без додаткових оплат. Ринкова вартість однокімнатної квартири склала 164372,00 грн., а ринкова вартість двокімнатної квартири 280684,00 грн. (а.с. 15-16).

Експертна вартість обох квартир визначена суб»єктом оціночної діяльності (а.с.79-150).

Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростовували і не заперечували.

Сторонами не заперечувався той факт, що ініціатором укладення договору міни була позивач ОСОБА_5, оскільки квартира відповідача знаходиться в одному будинку із квартирою її дочки.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 як на підставу для розірвання договору міни квартир від 22 березня 2016 року посилалась на те, що після переїзду у квартиру АДРЕСА_2 були виявлені приховані недоліки, у звязку з якими у проживання у квартирі є неможливим та у неї виникли проблеми зі здоров»ям. Проте, зазначені обставини не знайшли підтвердження у апеляційному суді і спростовуються наявними у справі доказами. ОСОБА_5 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно підтвердили причинно-наслідковий зв»язок між станом її здоров»я та технічним станом отриманої внаслідок обміну квартири.

Апеляційним судом встановлено, що в ході розгляду справи судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої технічний стан квартири є незадовільним, використовувати її за призначенням неможливо, вартість відновлювального ремонту становить 46079,83 грн. (а.с.158-234).

Згідно зі ст.ст. 716, 657 ЦК України при міні речами, хоча б одна з яких є нерухомістю, договір укладається у письмовій формі і повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, після огляду квартири та у момент укладення договору міни позивач не заявляла претензій до стану квартири відповідача ОСОБА_9

Відповідно до вимог частини 2 статті 651 ЦК України, на яку послався позивач як на підставу задоволення позову, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однак, докази того, договором завдано шкоду позивачеві відсутні. В договорі міни не визначено вимог до квартири, до її стану (в тому числі санітарного), технічних характеристик, для встановлення того, на що позивач розраховувала при укладенні спірного договору. При укладенні договору міни позивач не висловила жодної незгоди чи застережень. У матеріалах справи відсутні докази і такі докази не надані апеляційному суду на підтвердження факту вчинення перешкод позивачеві при огляді квартири відповідача.

Як убачається із договору міни, укладаючи цей договір, сторони підтвердили, що вони діють добровільно, розуміють і усвідомлюють значення своїх дій, умови правочину, бажають реального настання правових наслідків, обумовлених договором, перебувають при здоровому розумі та ясній памяті, не помиляються, щодо обставин договору, діють без впливу, обману та попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства та правовими наслідками правочину. В п. 9 договору сторони підтвердили, що квартири оглянуті сторонами до підписання договору; недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню квартир за цільовим призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій квартир та/або її складових частин на момент огляду не виявлено; претензій один до одного щодо якісних, технічних характеристик та відповідності квартири наданим для посвідчення договору документами сторони не мають

В п. 14 договору сторони підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; ними досягнуто згоди по всім істотним та іншим умовам цього договору.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України позивачем не надані докази наявності підстав передбачених законом для розірвання нотаріально посвідченої угоди.

Не заперечується і те, що фактична вартість квартир сторін є значно різна. Так, вартість квартири, яка раніше належала ОСОБА_5 складає 280684 грн.., в той час як вартість квартири відповідача ОСОБА_9, складає 164372 грн. Це відображено в договорі міни, а в п. 6 конкретно вказано, що за погодженням сторін вартість житла, що належить кожній із сторін, визнана рівною, грошова доплата жодною із сторін іншій стороні за цим договором не здійснюється. Це також визнається доказом узгодженості сторін при укладанні договору, визначеності ними стосовно вчинених дій. Експертна вартість обох квартир визначена до укладення договору міни суб»єктом оціночної діяльності і з цією вартістю обох квартир позивач погоджувалась і різниця у вартості житлових приміщень не стала для ОСОБА_5 перешкодою у здійсненні обміну.

Отже, в момент укладення договору міни, сторони погодили і досягли усіх істотних умов договору, а після укладення цього договору - добровільно і беззастережно його виконали.

На спростування зазначених обставин ОСОБА_5 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що позивач ОСОБА_5 мала, але не скористалася правом ще до здійснення обміну, щодо можливості отримання консультацій фахівців в галузі будівництва щодо придбання спірної квартири, можливості експлуатації, реальних витрат на ремонт, можливості призначення за необхідністю досліджень, експертиз тощо.

Вищевказаними обставинами спростовуються і посилання позивача на те, що відповідач навмисно ввів її в оману щодо обєкту придбання квартири, строку з метою проведення позивачем всіх необхідних ремонтних робіт.

Апеляційний суд приймає до уваги п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУкраїни) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

П. 20 Пленуму вказує, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В ході розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що відповідно до умови п. 12 Договору міни, ОСОБА_5 була знята з реєстрації місця проживання 26 березня 2016 року і зареєстрована в цей же день за адресою АДРЕСА_3, ОСОБА_9 26 березня 2016 року знятий з реєстрації місця проживання і зареєструвався за адресою АДРЕСА_4, що підтверджується наданими копіями паспортів сторін, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, апеляційний враховує, що позивачем здійснено всі необхідні дії щодо добровільного виконання умов договору вивезення речей з квартири, передача ключів та здійснення реєстрації за новим місцем проживання, реєстрація права власності нових власників. Тобто договір міни квартир добровільно і свідомо сторонами виконаний у повному обсязі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору, враховуючи, що розірвання договору, який вже виконано в повному обсязі, не передбачено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: