Справа № 645/91/16-ц
Провадження № 2/645/750/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 «ПриватБанк», Харківське ГРУ Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила усунути ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_8, померлого 16.05.2015 року, визнати за нею право власності на двохкімнатну ізольовану квартиру № 4, що знаходиться за адресою: м. Харків, проїзд Стадіонний, 8/2, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право на банківський вклад з відповідними відсотками, що знаходиться в ПАО КБ «ПриватБанк», особовий рахунок № 5990, у сумі 10 000 грн., відсотки за ставкою 19% річний, який належав ОСОБА_8 на підставі договору SAMNDWFD900 вклад «стандарт на 1 міс» від 10.01.2015 року.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 10.07.1997 року між нею та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб та з цього часу подружжя постійно проживали однією сімєю, вели спільне господарство за даною адресою. Квартира № 4 по проїзду Стадіонному, б. № 8/2 у м. Харкові належала померлому ОСОБА_8 на праві власності. 10.01.0215 року між ОСОБА_8 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір SAMNDWFD900 вклад «стандарт на 1 міс», відповідно до якого чоловік передав Банку гроші у сумі 10 000 грн., на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 19% річних. Договір не розірвано, сума вкладу складає 10 000 грн.. 16.05.2015 року ОСОБА_8 помер, заповіту за життя не склав. Вважала, що відповідачів необхідно усунути від права на спадкування, оскільки чоловік, починаючи з 2003 року, постійно скаржився на стан здоровя, перебував у лікарні, вона постійно несла витрати на утримання свого покійного чоловіка, доглядала за ним. Проте, його діти, відповідачі по справі, з 2003 року до день смерті, жодного разу не запропонували допомоги батькові, не надали грошей на його лікування, утримання, не зявлялися його провідати, навіть не зателефонували поцікавитися про стан його здоровя. Відповідачі не надавали матеріальної допомоги батькові, в той час коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування, не надавали йому допомоги по догляду в період повної непрацездатності, не відвідували та не цікавилися навіть його здоровям. Позивачка, посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом, оскільки діти спадкодавця не приймали участі в утриманні свого батька в період часу, коли він був непрацездатним та потребував матеріального забезпечення у звязку із численною кількістю тяжких захворювань, не приймали участі в догляді за хворим, не цікавились станом його здоровя, не відвідували його та не вчиняли жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднеслись до стану здоровя свого батька, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, крім того, відповідачі не надали матеріальної підтримки під час проведення організації поховання ОСОБА_8.

На підставі викладеного позивачка звернулися до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні, який є одночасно представником ОСОБА_3, а також представник ОСОБА_6 ОСОБА_9 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог про усунення від права спадкування та визнання права власності на квартиру заперечували у повному обсязі та пояснили, що дані вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, що батько ОСОБА_8 був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Крім того, твердження позивачки про те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги, не відповідають дійсності, оскільки батько не звертався до них про надання такої допомоги. Що стосується позовних вимог про надання права ОСОБА_2 на банківський вклад, то ОСОБА_4 та його представник не заперечували проти задоволення позовних вимог в цій частині.

Представник третьої особи: Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Банку «ПриватБанк», який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи: Харківського ГРУ Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Банку «ПриватБанк», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив.

Суд, вислухав пояснення сторін, представника, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 495885, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_8 помер 16.05.2015 року (а.с.24).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина у вигляді квартири № 4, б. № 8/2 по проїзду Стадіонному у м. Харкові, яка належала останньому на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1996 року реєстраційний № 896-78866 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду та свідоцтва про право на спадщину від 03.06.2008 року реєстраційний № 5-834, виданого Дванадцятою Харківської нотаріальної конторою, а також на банківський вклад за договором SAMNDWFD900 вклад «Стандарт» від 10.01.2015 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8.

ОСОБА_8 з 10.07.1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ № 049514, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.13).

ОСОБА_6, ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно ст. 16 ЦК України, особа на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач, в силу ст. 10 ЦПК України, зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позову.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тобто суду надано право усунути особу від права на спадкування за законом лише за зазначених у цій нормі умов.

З огляду на зміст зазначеної норми закону необхідно встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги і факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим, ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Як розяснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування п. 6, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування.

Як встановлено у судовому засіданні, на день смерті ОСОБА_8 було 74 роки.

Згідно довідки, отриманої з ПАТ «Турбоатом», ОСОБА_8 працював на посаді пакувальнику складу готових виробів, був звільнений 02.11.2009 року у звязку з виходом на пенсію за віком.

КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 7» у відповіді повідомляла, що ОСОБА_8 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з 05.05.2015 року по 16.06.2015 року з діагнозом: ішемічний інсульт в басейні правої середньої мозкової артерії з лівобічною геміплегією, гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз, дісціркуляторна атеросклеротична і гіпертонічна енцефалапатія 3 ст., дифузний і постінфарктний кардіосклероз, фібриляція передсердець, постійна форма тахісистолічний варіант.

КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» у відповіді повідомляли, що медична картка в реєстратурі ОСОБА_8 відсутня. Згідно журналу викликів лікаря додому, зареєстровано пять викликів на протязі з 10.03.2014 року по 02.03.2015 року.

Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25 повідомляли, що ОСОБА_8 знаходився на лікуванні з 31.01.2015 року по 13.02.2015 року, діагноз: ішемічна хвороба серця, стан важкий, потребував у догляді.

Тобто, ОСОБА_8, дійсно, мав низку захворювань, проте відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, необхідно, щоб було встановлено ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, яке полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача пояснили наступне:

ОСОБА_10 зазначала, що з 2011 року знала померлого ОСОБА_8, але ніколи не бачила дітей померлого, бачила сина померлого на похованні, з ОСОБА_8 свідок спілкувалася за три тижні до його смерті, приходила до нього в гості. Свідок пояснила, що останнім часом ОСОБА_8 виходив на вулицю, але рідко. Також свідок повідомила, що їй нічого невідомо, чи звертався ОСОБА_8 за допомогою до своїх дітей.

ОСОБА_11 повідомила, що з 2005 року працювала разом із позивачкою, тоді і дізналася про ОСОБА_6. Коли ОСОБА_8 лежав в лікарні, останній скаржився, що діти його забули. Свідок також зазначала, що бачила ОСОБА_8 за 10 днів до його смерті, він пересувався за допомогою дружини, виходив на вулицю рідко. Свідок повідомила, що їй нічого невідомо, чи звертався ОСОБА_8 за допомогою до своїх дітей.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_8 мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2, був щасливим з нею, дружина повністю опікувалася про нього. ОСОБА_8 казав свідку про дітей, що коли ти їм «даєш» - потрібен, а коли «не даєш» - непотрібен, але які були стосунки у ОСОБА_8 з дітьми не знає, оскільки близьких стосунків із сімєю ОСОБА_8 у неї не було та вона не інтересувалася, які були взаємовідношення між ОСОБА_8 та його дітьми. Матеріальний стан сімї ОСОБА_8 був задовільний.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_8 часто хворів, часто викликали швидку медичну допомогу. Зі слів самого ОСОБА_8 їй було відомо, що з дітьми у нього напружені стосунки та син рідко приходить до нього. Свідок повідомила, що він був активним пенсіонером, незабаром до його смерті вони разом ходили до ЖЄКу. Також, ОСОБА_13 пояснила, що матеріальний стан сімї ОСОБА_8 був задовільний, оскільки подружжя отримували пенсію та підробляли.

Свідок ОСОБА_14 зазначала, що знає відповідача ОСОБА_8 з 3-х років. Свідку було відомо, що діти ОСОБА_8 перестали з останнім спілкуватися, не інтересувалися долею батька. За два тижні до смерті бачила ОСОБА_8, він шов зі своєю дружиною, яка вела останнього під руку, також бачила ОСОБА_8 за декілька днів до смерті на вулиці.

Факт ухилення від виконання обовязків відносно утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадщину, якщо даний факт встановлений судом.

Аналізуючи показання свідків з боку позивача, суд приходить до висновку, що жодний свідок з боку позивача не міг пояснити, чи звертався ОСОБА_8 за допомогою до відповідачів, чи знаходився ОСОБА_8 у безпорадному стані.

Cуд також повинен зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Свідки з боку позивача повідомляли, що ОСОБА_8 мешкав разом із дружиною, яка повністю опікувалася про нього - готовила їжу, піклувалася про чоловіка.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідачів пояснили наступне:

ОСОБА_15 зазначав, що бачив ОСОБА_8 у 2014 році, останній пересувався за допомогою палички, проте постійно виходив на вулицю. Також свідку було відомо, що ОСОБА_6 відвідував батька у лікарні.

ОСОБА_16 пояснила, що знає відповідачів, ОСОБА_6 завжди мав бажання спілкуватися з батьком, проте ОСОБА_8 був скритною людиною, що утруднювало спілкування з дітьми. Свідок повідомила, що бачила ОСОБА_8 незабаром до смерті, останній гуляв на вулиці.

ОСОБА_17 повідомила, що ОСОБА_8 ніколи не звертався за допомогою до дітей. Коли ОСОБА_8 одружився із ОСОБА_2, то йому перестали бути потрібні діти, ОСОБА_3 приходила в гості до батька, тільки коли не було дома його дружини ОСОБА_2. У свою чергу, ОСОБА_6 спілкувався з батьком телефоном. До останніх днів життя ОСОБА_8 пересувався самостійно.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Згідно роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) .

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги.

Крім того, згідно відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від ОСОБА_3 надійшла заява про відмову від спадщини

На підставі усього вищевикладеного, суд вважає, що підстав для усунення від права на спадкування немає.

Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ст. 1268 ЦК України).

Згідно п 3.14 ОСОБА_10 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Тобто, спадкоємець не може приймати спадщину з умовою, спадкоємець приймає спадщину в повному обсязі без будь-яких умов або застережень. Він не може вибирати, яке майно він хоче приймати, а зобовязаний прийняти усе майно, яким би воно не було, з чого б воно не складалося, якими б боргами не було обтяжено.

Прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Тому суд не приймає визнання ОСОБА_6 позову щодо банківського вкладу ОСОБА_8.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду виписку щодо рахунку ОСОБА_8, РНОКПП НОМЕР_1, відкритому на підставі Договору банківського вкладу SAMNDWFD900 вклад «Стандарт» від 10.01.2015 року, та згідно якої тільки загальний залишок вкладу становить 10 000 грн..

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (ч.2 ст.1228 ЦК України).

Таким чином, за нормами ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини у всіх випадках, незалежно від способу розпорядження ним, а порядок і умови переходу прав на нього до спадкоємців відповідають звичайній процедурі спадкування.

Згідно відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори після померлого 16.05.2015 року заведена спадкова справа на підставі заяви дружини спадкодавця ОСОБА_2 про прийняття спадщини. Крім того, 25.05.2015 року від сина спадкодавця ОСОБА_6 надійшла заява про прийняття спадщини, 02.06.2015 року він доньки спадкодавця ОСОБА_3 надійшла заява про відмову від спадщини на користь сина спадкодавця - ОСОБА_6. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги. Проте, ОСОБА_3 відмовилася взагалі від спадщини на користь ОСОБА_6.

Таке волевиявлення спадкоємців не порушує будь-чиї права та охоронювані Законом інтереси, воно відповідним чином прийняте нотаріусом та не суперечить Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 вчасно прийняв всю спадщину, у тому числі й ту частку, від якої на його користь відмовилася ОСОБА_3, та частка ОСОБА_6 збільшилася за рахунок частки, від якої відмовилася інша спадкоємиця, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири № 4 у будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному у м. Харкові та визнає право на банківський вклад лише на 1/3 його частини.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 10, 11, 15, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 «ПриватБанк», Харківське ГРУ Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Банку «ПриватБанк» про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири № 4, у будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 16 травня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого 16 травня 2015 року, право на банківський вклад, що знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», РНОКПП НОМЕР_1, відкритий на підставі Договору банківського вкладу SAMDNWFDOO900 від 10.01.2015 року на суму 3 333 (три тисячі триста тридцять три) грн..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -