Провадження № 22-ц/780/3336/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 07.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Журби С.О.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба в справах дітей та сімї виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності, посилаючись на те, що від 27 червня 2003 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилось дочки-двійнята: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким 06 березня 2015 року виповнилось по 11 років.

Позивачка зазначала, що не маючи свого власного житла, їх молода сімя від 2005 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з бабусею відповідача, яке було тимчасовим місцем проживання. Також зазначала, що вони з відповідачем дійшли спільного рішення про необхідність придбання або будівництва будинку для їх сімї, кожний з яких буде повноправним співвласником будинку.

Обираючи житло для сімї вони враховували насамперед інтереси та потреби дітей.

19 червня 2012 року ними було укладено договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, розташованого в місті Борисполі Київської області по вулиці Незалежності, 4 разом із земельною ділянкою з цільовим призначенням «землі житлової забудови», і придбана нерухомість була оформлена на відповідача.

У червні 2014 року відповідач заявив про свій намір залишити сімю і створити нову та в липні 2014 року звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу.

Після того як вона (позивачка) звернулася з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області рішенням суду від 16 лютого 2015 року було визнано її право спільної власності на будинок та земельну ділянку і визнано право на реєстрацію місця проживання в будинку без згоди відповідача.

В подальшому вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, після чого 30 червня 2015 року вчергове спробувала переконати відповідача в позасудовому порядку належним чином оформити право власності їхніх дітей на будинок та земельну ділянку, але дане питання не може бути вирішено з відповідачем у добровільному порядку.

Позивачка зазначала, що відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Право спільної власності виникає з підстав, незаборонених законом, та що згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати право спільної власності їх з відповідачем малолітніх дітей на будинок №4 по вулиці Незалежності в місті Борисполі Київської області (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 05) та земельну ділянку :09:077:0025 розміром 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - Кравчик) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, від 21 червня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилися двоє малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про одруження та про народження дітей.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року, яке набрало законної сили 09 червня 2015 року, шлюб між сторонами був розірваний.

19 червня 2012 року відповідач ОСОБА_7 уклав та нотаріально посвідчив договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва готовністю 62%, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Незалежності, будинок №4, реєстровий номер договору №450, та договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0800 га, (кадастровий номер :09:077:0025), що знаходиться по вулиці незалежності, 4 в місті Борисполі Київської області.

Як зазначено в п.10 Договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва від 19 червня 2012 року та п.13 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 червня 2012 року обєкт незавершеного будівництва та земельна ділянка, відповідно, набувається ОСОБА_5 за згодою дружини ОСОБА_2, викладеної у формі заяви, що призначається для зберігання у справах приватного нотаріуса.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 липня 2014 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Київська область, м.Бориспіль, вул.Незалежності, 4, загальною площею 160,8 кв.м, житловою площею 90,6 кв.м. було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року, яке набуло законної сили 18 травня 2015 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на будинок №4 по вулиці Незалежності в місті Борисполі Київської області (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 05) та земельну ділянку з кадастровим номером :09:077:0025, розміром 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнано право на реєстрацію ОСОБА_2 свого місця проживання, а також місця проживання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_4, народжених 6 березня 2004 року, за вказаною адресою: Київська область, м.Бориспіль, вул.Незалежності, 4; а також задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 та визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в м.Борисполі по вулиці Незалежності, 4, загальною площею 160,8 кв.м., житловою площею - 90,6 кв.м. (ганок - а, ганок -а1, огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, колодязь питний - К, яма вигрібна Б) та земельну ділянку площею 0,08 га - об'єктами спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 10.12.2015 року позивачка ОСОБА_2 та їх з відповідачем малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані та проживають у приватному будинку за адресою: вул.Незалежності, 4 в м.Борисполі, діти мають окремі кімнати, де є ліжка для сну, шафи для одягу, столи для приготування уроків, і для дітей створені всі належні умови для життя, розвитку та відпочинку.

Згідно з довідками від 17.02.2016 року №№72, 73 діти сторін навчаються у 6-Б класі Бориспільської спеціалізованої школи І-ІІ ступенів №5 імені ОСОБА_9 (зараховані до 1-Б класу у 2010 році) і згідно з довідкою №20 від 16.12.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчаються у гуртках: «Грація», «Веселочка», «Райдуга» при Будинку дитячої та юнацької творчості м.Борисполі від 2010 року по теперішній час.

Згідно з рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 01 грудня 2015 року, з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти та додаткові витрати на їх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до вимог ч.4 вказаної статті спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Так, згідно з вимогами ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 4 вказаної статті також передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Так, будь-яких належних і допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно було набуте в тому числі за спільні грошові кошти малолітніх дітей подружжя, або в результаті спільної праці малолітніх дітей, суду надано не було.

Сторонами визнано, що будь-яких власних коштів, окрім коштів подружжя, в придбання спірної земельної ділянки та розміщеного на ній незвершеного будівництва, а також в завершення будівництвом спірного житлового будинку, малолітні діти сторін не вкладали, безпосередню участь у створенні спірного нерухомого майна не приймали, а також, що будь-яких письмових угод між батьками малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, сторонами у справі, щодо визнання спірного нерухомого майна їх спільною з дітьми сумісною власністю укладено не було.

Згідно зі ст.64 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, відповідно до вимог ч.1 ст.206, п.3 ч.1 ст.208 ЦК України в силу вартості спірного майна, яка за змістом укладених договорів купівлі-продажу незавершеного будівництва та земельної ділянки, на момент їх купівлі становила 439100 грн. та 58000 грн. відповідно, такий правочин мав бути укладений в письмовій формі.

Як вірно вважав суд першої інстанції, посилання позивача на показання допитаних в судовому засіданні свідків, як на доказ існування домовленості між сторонами щодо наділення своїх двох малолітніх дітей правом власності на спірні обєкти нерухомості, не є належними і недопустимими доказами в силу вимог ст.218 ЦК України.

Також не було це передбачено і в укладених відповідачем за нотаріально посвідченою згодою позивача вищезазначених договорах купівлі-продажу незавершеного будівництва та земельної ділянки від 19 червня 2012 року.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги, що чинним законодавством визначено порядок врахування інтересів дітей подружжя при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Волохов Л.А.

ОСОБА_10