Справа№592/4700/16-ц
Провадження №2/592/1625/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді Корольової Г.Ю., при секретарі Коваленко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Сумська місцева прокуратура, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ворошина Марина Сергіївна, Сумське міське об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_1», ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача свої уточнені позовні вимоги (а.с. 32-36, 121-126) мотивує тим, що 16.03.2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено Кредитний договір №013/061/7449, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 110 000,00 доларів США, зі сплатою 13,75 % річних, строком до 16.03.2017 року, а 11 листопада 2011 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №013/061/7449/3 до цього договору. У забезпечення виконання вказаних зобов'язань за кредитним договором №013/061/7449 від 16.03.2007 року було укладено Іпотечний договір від 20 березня 2007 року між банком та ОСОБА_4, за яким в іпотеку банку, передано нерухоме майно: квартиру, що складається із чотирьох жилих кімнат, житловою площею 57,1 кв.м., загальною площею 88,18 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачці на праві власності. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 р. та рішенням Апеляційного суду Сумської області позов даного банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки та визначено початкову ціну квартири в сумі не нижчій ніж 580720 грн. Вважає, що іпотечний договір укладено з порушенням положень законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним згідно ст. 203 ЦК України, зокрема він був укладений без письмового дозволу органу опіки та піклування, чим були порушені майнові права (право користування квартирою) дитини - ОСОБА_1, який тоді був неповнолітнім, також з 2006 року та по теперішній час ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживають за адресою: 40011, АДРЕСА_1. В період з 15.03. 2007 року по 13.08. 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, однак за вказаною адресою вони не проживали, що було встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.04.2016 p. Більш того, на даний час позивач в спірній квартирі проживає зі своєю дружиною та малолітньою донькою, це місце є єдиним їх житлом. Тому просить суд: 1) встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із матір»ю ОСОБА_4 станом на 20.03.2007 року за адресою АДРЕСА_1; 2) Визнати іпотечний договір від 20.03.2007 року, укладений між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 недійсним.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали, надавши з цього приводу додаткові пояснення про те, що на даний час відкрито виконавче провадження за судовим рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у будь-який час мешканців квартири можуть висилити, і тоді позивач зі своєю родиною опиняться на вулиці, так як іншого житла у них немає, а відповідачка, укладаючи договір іпотеки не врахувала майнові інтереси неповнолітнього сина, що призвело до порушення його прав зараз. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги визнала, надала відзив на позов та в суді пояснила, що до укладення договору іпотеки, на момент та після його укладення у спірній квартирі проживає вона, її син і його сім»я. Укладаючи договір, вона не могла усвідомлювати настання наслідків, які б могли привести до втрати квартири і що цим будуть порушені права її неповнолітньої дитини, адже як ОСОБА_7 так і банк її запевнили, що ніяких проблем у майбутньому не буде. Більш того, її як власника квартири не було попереджено, що вона не мала права розпоряджатися у такий спосіб майном, яке було у користуванні її сина без дозволу органу опіки та піклування. Для того, щоб не отримувати цей дозвіл, працівники банку разом із ОСОБА_7, з яким мала дружні стосунки і йому довіряла, наполягали та переконали, щоб вона виписала сина з квартири на час укладення договору іпотеки. В той же час у нотаріуса вона повідомила, що з нею в квартирі проживає неповнолітній син, однак оскільки з довідки вбачалося, що він там не зареєстрований, то і дозволу з органу опіки та піклування не потрібно. Не усвідомлюючи значення своїх дій, вона підписала договір іпотеки, таким чином передала свою квартиру в забезпечення чужого зобов»язання як поручитель. Вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. (а.с. 119-120)

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Радченко А.В. вважає позовні вимоги необґрунтованими і незаконними, зазначивши, що під час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 гарантувала, що предмет іпотеки-квартира знаходиться у її власності тощо, і окрім цього, немає прав щодо нього у третіх осіб. Якщо ж у квартирі проживала дитина, то відповідачка діяла недобросовісно, умисно приховала цей факт, щоб допомогти ОСОБА_11 отримати кредитні кошти. Але факт реєстрації дитини в житлі, народження дитини після укладення договору іпотеки не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог законодавства про отримання згоди органу опіки та піклування, більш того ОСОБА_1 не є власником квартири. Також щодо факту постійного проживання у спірній квартирі та реєстрації в ній позивача та відповідачки є певні сумніви, адже надані довідки СМОСББ « АДРЕСА_1» суперечать одна одній. Крім цього, позивачем пропущено строк звернення до суду, адже договір іпотеки був укладений у березні 2007 року, а звернувся він з позовом лише у 2016 році. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с. 38-40, 59-62, 136-140)

Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради надав до суду відзив на позовну заяву, де посилаючись на ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 405 ЦК України, ст. 64, 65 ЖК України просить суд вирішити спір згідно чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини (а.с.56,135,205 )

Приватний нотаріус Ворошина М.С. надала відгук на позов, вказуючи що, під час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 пережала документи, з яких не вбачалося, що дитина має право на користування спірною квартирою, тому не було потреби в наданні згоди органу опіки та піклування. Згідно наданої довідки від 20.03.2007року за № 79, виданої СМОСББ « АДРЕСА_1» ОСОБА_4 була єдиним власником квартири, де ніхто не був зареєстрований і не проживав, а місцем її проживання була адреса м Суми, АДРЕСА_2. Тому вважає, що договір іпотеки від 20.03.2007 року було нею посвідчено законно. (а.с. 44)

Інші треті особи- представники Сумської місцевої прокуратури, Сумського міське об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_1» та ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Голова правління СМОСББ Нємцова Н.В. надала заяву, в якій покладається на розсуд суду у вирішенні даної справи, разом з цим вказує, що не заперечує проти задоволення позову і підтверджує факт проживання позивача ОСОБА_1 та його матері відповідачки ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 з часу придбання ними цієї квартири з вересня 2006 року. (а.с. 143)

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що добре знають сім'ю ОСОБА_1 і після придбання квартири по вул. Новомістенська, ніколи з неї не виїжджали і постійно там проживали. ОСОБА_13 підтвердила, що ОСОБА_4 оформляла договір іпотеки щоб займатися або бізнесом, або будівництвом.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.03.2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено Кредитний договір №013/061/7449, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 110 000,00 доларів США, зі сплатою 13,75 % річних, строком до 16.03.2017 року (а.с. 11-12)

11 листопада 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №013/061/7449/3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з дати укладення Додаткової угоди сторони погодили змінити валюту виконання зобов'язань за Кредитним договором з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення Додаткової угоди. Також сторони домовились, що з дати укладення Додаткової угоди проценти за користування кредитом розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 14,5 % річних, дата остаточного погашення кредиту - 11.05.2027 року. (а.с. 13-14) В забезпечення виконання вказаних зобов'язань за Кредитним договором №013/061/7449 від 16.03.2007 року було укладено Іпотечний договір від 20 березня 2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 18 травня 2010 року укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору внесено зміни до п. 1.1. Іпотечного договору. 11 листопада 2011 року укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, а сааме змінено умови Іпотечного договору згідно із Додатковою угодою №013/061/7449/3 від 11.11.2011 р. Відповідно до Іпотечного договору в іпотеку Банку, передано, нерухоме майно: квартиру, що складається із чотирьох жилих кімнат, житловою площею 57,1 кв.м., загальною площею 88,18 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 (а.с. 15-18 ).

Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_4 була зареєстрована з 11.10.2006 року по 10.03.2007 року за адресою АДРЕСА_1(ас. 67-69)

Як убачається із довідки від 20.03.2007року за № 79, виданої СМОСББ « АДРЕСА_1» ОСОБА_4 є власником вказаної вище квартири , склад сім»ї - 0, і ніхто в ній не зареєстрований і не проживає. Місце реєстрації ОСОБА_4 є м Суми, АДРЕСА_2. Тобто про те, що там проживає неповнолітній син ОСОБА_4 мова не ведеться. Довідка була видана для пред»явлення нотаріусу. (а.с. 45)

Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.09.2008 року (а.с. 7) На момент укладення договору іпотеки від 20.03.2007 року позивачу було 12 років. Відповідачка ОСОБА_4 є матір»ю відповідача ОСОБА_1 (а.с.8-10)

Відповідно до довідки № 25 від 19.02.2016 року Сумської гімназії № 1 ОСОБА_1 навчався у ній з 01.09.2006 року по 2011 рік і у класних журналах зазначено його домашня адреса, місце проживання АДРЕСА_1 (а.с. 23-24)

В період часу з 15.03.2007 року по 13.08. 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. Разом з цим, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.04.2016 p. встановлено, що в період з 15.03. 2007 року по 13.08. 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_2.(а.с. 22)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 р. та рішенням Апеляційного суду Сумської області по справі №592/2562/14-ц позов банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки та визначено початкову ціну квартири в сумі не нижчій ніж 580720 грн.(а.с. 19-21) По примусовому виконанню судового рішення відкрито виконавче провадження, що підтверджується рядом документів (а.с.158-156, 208-218) На даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_15, їх донька ОСОБА_16 та мати ОСОБА_4 (а.с.167)

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, зі змісту рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.04.2016 p. вбачається, що суд під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 з»ясував та встанови, що останні були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 в період часу з 15.03.2007 року по 13.08.2008 року, а також те, що вони в період реєстрацій там фактично не проживали. Це узгоджується із доводами позивача та відповідачки і даний факт при розгляді цієї справи за позовом ОСОБА_1 підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Також, як свідчать матеріали справи, іншого житла, крім квартири № АДРЕСА_1, яким би користувався ОСОБА_1 не було і немає на даний час. Тому, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом із матір»ю ОСОБА_4 станом на 20.03.2007 року за адресою АДРЕСА_1 обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, судом установлено, що ОСОБА_4 .В. як власниця квартири № АДРЕСА_1, 20.03.2007 року в забезпечення виконання кредитного договору від 16.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та ВАТ « Райффайзен Банк Аваль», передала у іпотеку належну їй вказану квартиру. При укладенні іпотечного договору ОСОБА_4 приховала той факт, що право користування житлом у квартирі має неповнолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не давав. Дані обставини і не заперечується відповідачкою.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування житловим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У правовій позиції Верховного суду України, постанова № 6-2940цс15 Верховний Суд України зробив висновок про визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, через відсутність дозволу органу опіки і піклування на його укладення.

Так, неповнолітній ОСОБА_1 не мав і не має права власності на квартиру № АДРЕСА_1. Він набув права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Тому, договір іпотеки від 20.03.2007 року хоч і був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_1 на користування даним житлом.

Що ж стосується доводів відповідачки ОСОБА_4 про те, що її умовили зняти з реєстрації дитину зі спірної квартири, що вона не усвідомлювала значення своїх дій, то вони не можуть прийматися судом, адже відповідачка є дієздатною особою і не була позбавлена можливості скористатися правовою допомогою під час укладення договору.

За таких обставин, підстав визнавати недійсним іпотечний договір від 20.03.2007 року, укладений між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 у суду немає.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із матір»ю ОСОБА_4 станом на 20.03.2007 року за адресою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.Ю. Корольова