Єдиний унікальний номер 725/3210/16-ц
Номер провадження 2/725/656/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 301914,34 грн., в тому числі 283838,34 грн. основний борг; 5293 грн. 3 % річних; 12783 грн. інфляційні, а також судові витрати в сумі 3019,14 грн.

27.07.2016 року через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (м. Чернівці, вул. Узбецька, 27/66) в межах заявлених вимог, а саме 301914,34 грн.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що через наявність боргів у відповідача перед іншими особами, він може відчужити все належне йому майно з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали заяви, частково дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову має бути зазначено відомості, потрібні для забезпечення позову.

З системного аналізу ст. 152 ЦПК України вбачається, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Так, представником позивача не надано суду жодних доказів про наявність у власності відповідача рухомого або нерухомого майна на яке може бути накладено арешт в межах суми боргу в розмірі 301914,34 грн., не вказано актуальні дані про це майно та його характеризуючи ознаки.

Оскільки на час розгляду заяви жодних відомостей про належність на праві власності відповідачеві будь-якого майна і про витребування таких відомостей клопотання не заявлялось, в задоволенні заяви слід відмовити, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з аналогічним клопотанням повторно, усунувши причини на підставі яких судом відмовлено в його задоволенні.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.60, 151-153, 208-210, 293 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський