Справа №591/5072/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/150/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Дубровної В. В. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ПАТ КБ « ПриватБанк » ( далі ПАТ ) звернулося до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк « ПриватБанк », правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір №SUC0AN11159174, згідно з умовами якого останньому було видано кредит в сумі 61 821 грн. 17 коп., зі сплатою 20,04 % річних за користування кредитом, строком до 07 липня 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, відповідачем в заставу банку було передано автомобіль DAEWOO, модель Nexia, 1.5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належав йому на праві власності. Оскільки ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконує, ПАТ просило звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ задоволено, вказане рішення скасовано. Позовні вимоги ПАТ задоволено, звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення ля справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано те, що умовами кредитного договору встановлено, що остаточною датою погашення кредиту є 07 липня 2015 року, тобто строк позовної давності пропущено не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, який проти задоволення скарги заперечує, дослідивши матеріали цивільної справи №591/2158/13-ц провадження №2/591/1205/13 Зарічного районного суду м. Суми, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не у повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2008 року між ПАТ та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір №SUC0AN11159174, згідно з умовами якого останньому було видано кредит в сумі 61 821 грн. 17 коп., зі сплатою 20,04 % річних за користування кредитом, строком до 07 липня 2015 року ( а.с. 16-26 ).

В забезпечення виконання зобов'язань, відповідачем в заставу банку було передано автомобіль DAEWOO, модель Nexia, 1.5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належав йому на праві власності.

Згідно зі ст.ст. 525-526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Станом на 27 червня 2014 р. заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 р. становить 305 855 грн. 28 коп. ( а.с. 8-12 ).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Згідно з п. 14.11 кредитно-заставного договору, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

Представник відповідача заявив в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно уточненого розрахунку ПАТ, в межах строків позовної давності, станом на 27 червня 2014 р. заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 р. становить 244 247 грн. 53 коп., в тому числі :

60 699 грн. 65 коп. заборгованість за кредитом;

44 116 грн. 13 коп. заборгованість за відсотками;

10 887 грн. 09 коп. заборгованість по комісії;

128 544 грн. 66 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідачем доказів погашення боргу надано не було та вказаний розрахунок не спростовано.

Окрім того, як вбачається із наданої представником позивача виписки по рахунку, ПАТ щороку ( з 2008 р. по 2013 р. ), на виконання умов кредитно-заставного договору, здійснював платіж у розмірі 285 грн. на страхування предмету застави.

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача та, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає можливим зменшити розмір неустойки до 100000 грн. Отже, загальний розмір заборгованості в межах строків позовної давності буде становити 215 702 грн. 87 коп.

За змістом ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи - заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не перевірив доводи та заперечення сторін, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, яка його порушила, але згідно ст. 261 ЦК України, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 17.1.5 кредитно-заставного договору від 08 липня 2008 року, остаточна дата погашення кредиту - 07 липня 2015 року, отже, при ухваленні рішення суд необґрунтовано застосував положення ст.ст. 256-257 ЦК України щодо спливу строку позовної давності та відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Вимоги ПАТ про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль DAEWOO Nexia 1,5, 2008 року випуску, тип Т3, легковий седан В, №кузова/шасі:XWB3D31UD8A163283, реєстраційний номер НОМЕР_3 підлягають задоволенню з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла перед ПАТ заборгованість за кредитно заставним договором у сумі 215702 грн. 87 коп., а тому є підстави для звернення стягнення вказаного автомобіля.

Згідно ст. 19 Закону, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 20 Закону, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 своїх зобовязань по зазначеному кредитному договору не виконує, право позивача порушене, а тому підлягає захисту.

Посилання відповідача на те, що ПАТ 26 лютого 2009 року вже звернув стягнення на автомобіль шляхом його продажу третій особі або реєстрації права власності на автомобіль за собою є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 прийому автомобіля банком є лише підтвердженням наміру банку на задоволення вимог кредитора за рахунок предмета застави.

Зокрема, згідно вказаного акту, ОСОБА_4 передав кредитному інспектору ПАТ ОСОБА_5 вказаний автомобіль на реалізацію по ринковій ціні ( а.с. 52 ).

06 березня 2009 року ОСОБА_4 було видано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 довіреність на продаж вищевказаного транспортного засобу за ціною не нижче 65 000 грн., а також представляти його інтереси в органах ДАІ, нотаріату, або в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, повязаного з експлуатацією автомобіля ( а.с. 53 ).

Проте такі дії сторін слід розцінити як спробу погасити поточну заборгованість у позасудовому порядку та без застосування механізмів, передбачених кредитно-заставним договором ( статті 12 та 13 ).

Так, згідно з пунктами 12.1 та 12.2.1 кредитно-заставного договору, затримання сплати позичальником (відповідачем) частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць є дефолтом. У разі настання події дефолту, банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Зазначені положення договору є визначальними для вирішення справи, оскільки усі подальші процедури звернення стягнення на предмет застави та строки їх проведення прив»язані саме до юридичного оформлення події дефолту, зокрема, до надання банком позичальнику письмового повідомлення та до реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. З матеріалів же справи вбачається, що таке повідомлення позивальнику не направлялося та реєстрація не проводилася взагалі.

Відповідно до п. 12.2.2 договору, позичальник зобовязаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі.

За змістом п. 12.2.6., 13.1. договору, якщо протягом 30 календарних днів з моменту настання події дефолту, позичальник не усунув подію дефолту (тобто не погасив прострочену заборгованість): позичальник зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороду, проценти за користуванням кредиту та виконати всі інші грошові зобовязання перед банком; банк має право звернути стягнення на предмет застави (автомобіль).

Згідно зі п. 13.2. договору, банк має право звернути стягнення на предмет застави у позасудовому порядку шляхом передачі автомобіля у власність банку; продажу автомобіля банком третій особі; звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса чи в інший спосіб. Банк повинен письмово повідомити позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що у передбачений договором спосіб здійснювалася процедура звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, за змістом п. 13.3.1. 13.3.3. договору, у строки, які знову ж таки, мають відраховуватися з моменту отримання письмового повідомлення про настання події дефолту, позичальник повинен знайти покупця на предмет застави, повідомити реквізити цієї особи ПАТ, а потім надати від свого імені банку повноваження на продаж транспортного засобу.

У такому випадку, зобов»язання позичальника вважаються виконаними в момент підписання з покупцем договору купівлі предмету застави, про продаж якого банк надає позичальнику письмовий звіт.

Колегією суддів встановлено також, що до закінчення строку дії довіреності ( 06.03.2012 року а.с. 53 ) предмет застави реалізований не був, нову довіреність відповідач не видавав, продаж транспортного засобу не контролював у ПАТ його не вилучав та поточні платежі згідно затвердженого графіку не вносив.

З матеріалів справи вбачається також, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2013 року, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про відшкодування збитків у звязку з необґрунтованістю вимог ( а.с. 96-99 ). При розгляді даної справи, позивач обґрунтовував завдану йому шкоду діями відповідачів, якими не було реалізовано предмет застави, внаслідок чого не були зараховані кошти на погашення кредиту, тому зросла заборгованість по ньому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав, що наслідки у вигляді заборгованості по кредитному договору, виникли не в звязку з винними діями відповідачів, а внаслідок того, що ОСОБА_4 допустив прострочення сплати кредиту задовго до передачі автомобіля.

Крім того, передача автомобіля позивачем відповідачеві відбулась добровільно, кредитний договір не містить умов про відшкодування збитків у випадку не реалізації заставного майна. Добровільна передача позивачем автомобіля банку не звільняє від обовязку за кредитним договором, а тому вважати, що нарахування проведені банком, є його збитками, немає підстав.

Довіреність, видана позивачем працівникам банку в односторонньому порядку, не містить підписів працівників банку та певних зобовязань банку по продажу автомобіля, певного строку його продажу, що давало б підстави вважати, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються саме положеннями ЦК України про договір доручення, а тому спосіб захисту прав, обраний позивачем в спірних правовідносинах, що випливають з кредитного договору, не є належним.

Безпідставним суд визнав і посилання позивача на умови позасудового звернення стягнення на предмет застави, передбачені п. 13.2, 13.3, оскільки сторонами не було дотримано процедури, передбаченої п. 13.3.1 кредитно-заставного договору, а саме не надано доказів тому, що сам позичальник відшукував покупців, так само, як і тому, що позасудове звернення було здійснено за рішенням банку.

Отже, цим обставинам вже була надана правова оцінка рішенням суду, яке набрало законної сила, тому вони, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що згідно з п. 3) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. На такі висновки не впливає факт продажу предмета застави на виконання попереднього рішення апеляційного суду, оскільки останнє судом касаційної інстанції було скасовано. Відповідно до чинного законодавства, зацікавлені особи не позбавлені можливості оскаржувати процедуру продажу транспортного засобу.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та з урахуванням того, що заявлена ПАТ вимога носить немайновий характер, а заборгованість відповідача в повному обсязі не знайшла свої підтвердження ( 70% від первісно вказаної ПАТ суми ), належить стягнути з відповідача на користь ПАТ 170 грн. 52 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 85 грн. 26 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави належний ОСОБА_4 автомобіль DAEWOO, модель Nexia, 1.5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 215702 грн. 87 коп., з наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк « ПриватБанк » усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України з початковою ціною не нижче 57 100 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » ПАТ 170 грн. 52 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 85 грн. 26 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді