Справа № 314/1670/14-ц Провадження № 2/314/31/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» по захист прав споживача,

за участю

представника позивача (відповідача по зустрічному позову) ОСОБА_2,

представника відповідача (позивача по зустрічному позову) ОСОБА_3,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк, Позивач за первісним позовом, Відповідач за зустрічним позовом) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення, та було подано зустрічний позов ОСОБА_1 (далі Споживач, Позивач за зустрічним позовом, Відповідач за первісним позовом) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

В обґрунтування первісного позову про звернення стягнення» від 31.03.2014р. (а.с. 4 - 5), представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що відповідно до укладеного договору № ZРVLGК0000042 від 22.05.2006 року ОСОБА_1 22.05.2006 року отримала кредит у розмірі 11000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.05.2016 року. У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків Банку, які мають вираз у залученні Банком вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 24.02.2014 року має заборгованість 10 853,73 доларів США, що за курсом 8,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.02.2014 року складає 97 010,64грн., яка складається з наступного:

- 5 054,81 доларів США заборгованість за кредитом;

- 3 507,33 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 772,11 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 1 519,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 22.05.2006 року уклали договір іпотеки б/н (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 37,40 кв.м, житловою площею 20,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі, чого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прохає позов задовольнити, та звернути стягнення на вищевказане майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок зазначеної заборгованості за кредитним договором та виселити ОСОБА_1 та інших осіб з цієї квартири.

Також до суду ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву від 18.05.2015р. про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, яка обґрунтовується наступним:

Так, умови спірного кредитного договору № ZРVLGК0000042 від 22.05.2006 року (1.1 та 1.2, 2.1.1, 2.1.2), щодо видачі та погашення кредиту є недійсними, які неможливо виконати, та такі, що суперечать вимогам чинного законодавства, положенням постанов НБУ, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку Банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Зазначає, що недійсність пунктів кредитного договору щодо видачі та погашення кредиту тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту кредитний договір неможливо виконати та виконувати, на підставі чого зазначає, що кредитних коштів в сумі 11000 доларів США їй надано не було, не відкрито поточний рахунок для видачі кредитних коштів, та не надано можливості їх отримати.

Також, як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення Банком вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: на неповідомлення Банком перед укладенням договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 у письмовій формі всі умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, субєктну дієздатність кредитодавця, варіанти повернення кредиту, графік погашення кредиту та ін..

В судовому засіданні представник Банку - позивача за первісним позовом, первинні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові про звернення стягнення, проти зустрічного позову заперечувала на підставі раніше наданих пояснень.

Представник ОСОБА_1, в судовому засіданні проти первісного позову Банку заперечував в повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримав та прохав задовольнити, на підставі зібраних по справі доказів, з урахуванням раніше наданих пояснень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22 травня 2006 року, Сторонами - ПриватБанк, в особі керуючого Вільнянського відділення «Запорізьке регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_4, та ОСОБА_1, було підписано Кредитний Договір № ZРVLGК00000042 (далі за текстом - Кредитний Договір). За умовами якого, згідно п. 1.1. ОСОБА_1 зобов'язується надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу банку на термін до 20 травня 2016 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 11 000,00 доларів США далі «Кредит» на наступні цілі: купівля житлової однокімнатної квартири в сумі 10 000,00 доларів США, а також в розмірі 1 000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% у місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту (у момент надання кредиту/щомісяця в Період сплати), комісії за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору. Згідно п. 1.3. Кредитного Договору, забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є квартира загальною площею 37,40 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м., яку 22.05.2006 року було передано в іпотеку згідно з договором іпотеки б/н.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 року було частково задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про витребуванням доказів, зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду документи, які стосуються тільки спірного договору, а саме: оригінал кредитного договору; оригінали первинних бухгалтерських документів меморіальний ордер та заяву на видачу готівку, які б посвідчували факт надання кредитних коштів ОСОБА_1, у відповідності до умов кредитного Договору № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006 року; оригінал договору на відкриття поточного рахунку на імя ОСОБА_1, виписку з поточного рахунку ОСОБА_1 витяг з книги реєстрації відкритих рахунків, видаткові та прибуткові касові документи; документи підтверджуючі виконання Банком положень ч. 2, ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; Кредитну справу; Положення Банку про облікову політику та Положення про порядок проведення кредитних операцій.

Так, згідно заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 від 29.10.2015 року, ухвалу суду від 08.07.2015 року не було виконано в повному обсязі, надано лише: акт № 1/2013 від 10.06.2015 про знищення касових документів Вільнянського відділення ПАТ «ПРИВАТБАНК» та кредитну справу для огляду у судовому засіданні, при цьому жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту в будь-якій сумі надано не було, з посиланням на те, що вони були знищені Банком 10.06.2015 року з посиланням на терміни зберігання, крім того не було надано договору про відкриття поточного рахунку для надання кредиту та зазначено, що поточний рахунок ОСОБА_1 взагалі не відкривався, також не було надано опис загальної вартості кредиту за Кредитним договором № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006 року з посиланням на те, що у п.п. 1.1 цього договору зазначено розмір кредиту, термін, розмір відсоткової ставки, розміри інших платежів передбачених договором, розмір щомісячного платежу тощо. Але к даному твердженню Представника Банку суд відноситься критично та не може погодитись з ним, так як показники, зазначені у п.п. 1.1 Кредитного договору, відображають тільки щомісячні зобовязання споживача, без зазначення їх загальної вартості (суми) за увесь час дії договору (користування кредитними коштами). Також, відображені щомісячні зобовязання споживача, це тільки частина тих витрат, які будуть понесені споживачем за час дії договору та повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Якщо б Банк, перед укладенням Кредитного договору № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р., зазначив би (розрахував би) ОСОБА_1 - орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; а також письмово попередив її що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, як зазначив представник ОСОБА_1 у судовому засіданні, вона б не дала свою згоду, на підписання даного Кредитного договору.

Судова практика виходить з того, що відсутність у кредитному договорі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупність вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, є порушенням пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і може бути підставою для визнання договору недійсним в цілому (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 р. у справі № 6-26251св14).

У судовому засіданні 03.12.2015 року, було оглянуто оригінал кредитної справи та її копія була долучена до матеріалів цивільної справи, при огляді було встановлено відсутність оригіналів бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, також відсутні прибуткові бухгалтерські документи на погашення кредиту, кредитна справа не містить позичкового та поточного рахунку ОСОБА_1 Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів, Банк не надав ОСОБА_3 з Книги реєстрації відкритих рахунків на імя ОСОБА_1, та не зазначив причину ухиляння від надання такого доказу.

При цьому, представник Банку надав пояснення суду, що оригінали первинних бухгалтерських документів: меморіальний ордер та заява на видачу готівки в Банку відсутні, у звязку з їх знищенням на підставі відповідного акту знищення у відповідності до статті 303 (касові документи) Постанови НБУ № 601 від 08.12.2004 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» (далі-Перелік). Але к даному твердженню представника Банку суд відноситься критично, виходячи з того, що меморіальний ордер не є касовим документом, та його призначено для безготівкових розрахунків. Крім того, до Переліку включені статті зі зберігання регістрів та документів бухгалтерського обліку за операціями з надання кредиту, його обслуговування і погашення. Строки зберігання документів, що визначені в цьому Переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи. Знищення документів без відповідного оформлення і погодження, а також порушення строків їх зберігання забороняється. При цьому санкціоновані первинні бухгалтерські документи про видачу й оформлення кредитів, що видані банками фізичним особам у іноземній валюті, знищуються виключне на підставі ст.ст. 220, 676 постанови Правління НБУ від 08.12.2004 року № 601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання», тобто санкціоновані первинні бухгалтерські документи що підтверджують видачу й оформлення кредитів фізичним особам у іноземній валюті, та знищується Банком лише після погашення кредиту.

У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (в редакції чинній станом на 2006 рік)

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У відповідності до Постанови правління НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» (яка була чинна станом на 2006 рік). Розділ III. Касові операції банків з клієнтами Глава 1. Загальні вимоги до оформлення касових документів Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та витати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення татника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обовязкових реквізитів касових документів, які оформлюються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім перелічених вище), також належать: номер рахунку отримувача та назва банку отримувача. Усі реквізити в касових документах мають бути заповнені згідно з правилами, зазначеними в додатку 14 до цієї Інструкції.

Глава 3. Порядок видачі готівки з каси банку:

2. Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами: фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо;

за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями;

за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам.

5.У видаткових касових документах (заява на видачу готівки видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність предявленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказуванн

Згідно із вищенаведеними нормами, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак факт надання грошових коштів в кредит доказується виключно первинними бухгалтерськими документами.

Згідно із вищенаведеними нормами, первинний бухгалтерський документ повинен бути складений безпосередньо під час здійснення господарської операції. Тобто всі реквізити повинні бути внесені і заповнені безпосередньо в момент видачі кредитних коштів

Тобто, жодного санкціонованого первинного бухгалтерського документу на підтвердження надання кредиту ОСОБА_1 згідно кредитного договору № ZРVLGК0000042 від 22.05.2006 року, що були створені безпосередньо під час здійснення господарської операції, матеріали даної цивільної справи не містять.

Судова практика виходить з того, що одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки та відкриття відповідного рахунку (Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2015 у справі № 6-22805св15, від 30.09.2015 у справі № 6-15872св15, від 10.06.2015 у справі № 6-6015св15).

Наданий Банком разом з первинним позовом «Розрахунок заборгованості», відповідно до законодавчих актів (Закону України № 996, Закону України № 2346, Положення № 88, Інструкції № 337, Положення № 254, Положення № 566), по формі та змісту, не є первинним бухгалтерським документом або регістром аналітичного обліку. Відповідно цей «розрахунок заборгованості» не може бути доказом як отримання кредитних коштів ОСОБА_1 та і доказом погашення кредитних коштів, так як зазначені в ньому «цифрові» дані, які не підтверджені видатковими та прибутковими первинними бухгалтерськими документами, що були витребовувані судом за відповідною ухвалою про витребування доказів та ненадані Банком.

Відтак, в силу норм закону, долучене до матеріалів справи «Розпорядження про видачу дострокового кредиту» від 22.05.2006р. (т.1 а.с. 194) не є первинним бухгалтерським (касовим, розрахунковим і т.д.) документом в силу його призначення та відсутності усіх обовязкових реквізитів. В наслідок чого, в силу ст. 59 ЦПК України, воно не є засобом доказування факту надання кредитних коштів.

Окрім того, у відповідності до ухвали суду про витребування доказів вимагалось надання саме оригіналів документів.

У відповідності до ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом.

Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного суду України у справах № 6-57743св10, № 6-29420св10, Вищого спеціалізованого суду України у справах 6- 42756св14, 6-47120св14 та інших справ.

Ухвалою суду від 03 грудня 2015 року, з метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки доводів сторін про надання та неотримання кредитних коштів, встановлення документального оформлення кредитних операцій за оскаржуваним кредитним договором, перевірки відображення проведених кредитних операцій на відповідних рахунках, документального підтвердження операцій зі сплати кредиту та відсотків, було призначено по справі судово-економічну експерту.

З відповіді на перше питання висновку судово-економічної експертизи № 413/418-15 від 28.07.2016 року Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, вбачається, що в обємі наданих на дослідження документів не надано жодного первинного бухгалтерського документа, та експерту документально обєктивно не надається за можливе підтвердити операцію з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006 року з операційної каси Вільнянського відділення філії ЗРУ ЗАТ «ПРИВАТБАНК» в сумі 11000 доларів США, відповідно до п.1.1. кредитного договору.

З відповіді на друге питання цього висновку, експерту документально обєктивно не надається за можливе підтвердити відображення на відповідних рахунках і субрахунках за кредитним договором № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006 року видачу ОСОБА_1 кредитних коштів з каси Вільнянського відділення філії ЗРУ ЗАТ «ПриватБанк» в сумі 11000 доларів США.

При відповіді на третє питання, зазначено, що на дослідження не надано жодного первинного бухгалтерського документа та регістра бухгалтерського обліку, який би документально підтверджував факт погашення (сплату) ОСОБА_1 кредитних коштів («тіла» кредиту, нарахованих процентів, винагороди за надання фінансового інструменту, простроченої заборгованості, пені і т.д.) по Кредитному Договору № ZРVLGК00000042 від 22.05.2006р., експерту документально обєктивно не надається за можливе підтвердити будь які операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_1 за Кредитним Договором № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006 року.

Висновок судово-економічної експертизи № 413/418-15 є повним, обґрунтованим, наявні відповіді на всі питання поставлені на вирішення експерта, відповіді чіткі та не мають припущень чи двозначного тлумачення.

Крім того, у судовому засіданні 30.09.2016 року за участі сторін були надані особисті пояснення судовим експертом ОСОБА_5, який повністю підтвердив зроблені ним висновки судово-економічної експертизи, та додатково вказав, що Банком не було надано жодного видаткового та прибуткового первинного бухгалтерського документа чи регістру бухгалтерського обліку, який би міг вказати на надання Банком кредитних коштів за оскаржуваним кредитним договором та подальше їх погашення.

Також експертом було звернено увагу, на той факт, що дії Банку, пов'язані із знищенням витребуваних судом документів в період розгляду справи, свідчать про ухилення Банку від подання експерту необхідних матеріалів. Відповідно, це надає можливість застосувати наслідки, передбачені ст. 146 ЦПК України, не на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо). Договір позики є реальною угодою і вважається укладеним з моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує в майбутньому обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» ані в обґрунтування первісного позову про звернення стягнення на майна, ані заперечуючи проти зустрічного позову про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» передав у власність боржнику готівку в суму кредитних коштів передбачену умовами кредитного договору. Більше того, ним не було також надано належних та допустимих доказів, того що ОСОБА_1 вносила грошові кошти на погашення кредиту.

А відтак, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України кредитний договір № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р. є оскаржуваним та згідно ст. 640, 1046, 1054 ЦК України договір кредиту № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р. від 21.04.2008 року є не укладеним.

Крім того, для договорів про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, зокрема забезпечених іпотекою, існують особливі істотні умови, встановлених: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України кредитний договір повинен містити умови (пункти) які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.

Як розтлумачив Верховний Суд України у п.8 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення".

Ст. 6 ЦК України та в Постанові ВСУ від 11.09. 2013р. у справі № 6-52/цс13 вказано, що: «Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами».

Із змісту ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст..2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», в їх системному звязку вбачається, що банк, як фінансова установа при укладанні споживчого кредиту зобовязаний надати споживачу усю необхідну інформацію, визначену законом як істотну.

Ще однією істотною умовою споживчого кредитного договору в іноземній валюті є відкриття фізичній особі відповідного банківського (262) рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту, його обслуговування і погашення.

Кошти фізичних осіб обліковуються в банках України за відповідними балансовими рахунками груп 262, 263 розділу 2 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) згідно з їх призначенням, визначеним Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - Інструкція № 280). Згідно із статтею 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банки мають право відкривати своїм клієнтам на договірної основі вкладні (депозитні), поточні, а банкам - кореспондентські рахунки (лист НБУ від 07.06.2007 р. N 25-118/1100-5821).

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (лист НБУ від 13.05.2008 р. N 25-115/1114-6311).

Постанова Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 "Про затвердження Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок відкриття та закриття поточних рахунків фізичним особам.

За змістом п.6 Інструкції однією із умов відкриття фізичній особі поточного рахунку є заповнення нею заяви про відкриття поточного рахунку, встановленого зразка.

До інших істотних умов, визначених для кредитних договорів забезпечених іпотекою як істотні, слід віднести обов'язкові істотні умови які урегульовують дані правовідносини, зокрема Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» № 979-IV (надалі - Закон № 979-IV)(п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті Кредитодавцем іще до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформації має бути оприлюднена ним у письмовій формі містити: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі несплато-спроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження.

Слід зауважити, що статтею 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» визначається не тільки обовязок банку щодо оприлюднення інформації перед укладенням договору про іпотечний борг, а й встановлюється перелік обовязкових умов, притаманних даному виду правочинів, щодо яких сторонам необхідно досягнути згоди.

В супротивному випадку, відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Судова практика виходить з того, що Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення кредитних договорів забезпечених іпотекою однією з сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обовязковість її оприлюднення прямо передбачена ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011 р. у справі № 6-30641св11).

Так, у судових засіданнях встановлено, що оскаржуваний кредитний договір № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р. не містить зазначення поточного рахунку для зарахування на нього суми кредиту, не було також надано окремого договору на відкриття поточного рахунку, тобто не було досягнуто згоди сторонами щодо відкриття цього рахунку.

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в ході розгляду справи не було спростовано твердження представника ОСОБА_1 про не ознайомлення ОСОБА_1 з обовязковими суттєвими вимогами виникнення іпотечного боргу, відповідно до статті 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

А відтак, є окремі додаткові підстави вважати кредитний договір № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р. не укладеним, так як сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, а саме: не узгоджено відкриття поточного рахунку для здійснення розрахунково - касових операцій в іноземній валюті для отримання кредиту, не зазначено в кредитному договорі в іноземній валюті з фізичною особою (споживачем) про відкриття банківського (поточного) рахунку для зарахування на нього суми кредиту, не оприлюднено у письмовій формі інформацію яка є істотною умовою договору, оскільки обовязковість її оприлюднення прямо передбачена ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями), судам наголошено: Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягай згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ІДК).

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Оскільки вище вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі забезпеченого іпотекою, суд прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір № ZPVLGK00000042 від 22.05.2006р. є неукладений. А відтак, не може бути визнаний недійсним кредитний договір, який не вчинено. Зокрема, в якому відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення, та не було передано грошові кошти за цим договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

На основі викладеного Суд робить висновок про те, що оскільки кредитний договір (основне зобов'язання) є неукладеним (таким, що не відбувся), з підстав які викладені вище, а тому і оскаржуваний договір іпотеки щодо забезпечення такого не існуючого зобов'язання також не породжує жодних прав та обов'язків, а відтак - є неукладеним (таким, що не відбувся), і тому теж не породив жодних юридичних наслідків.

З факту неукладеності кредитних договорів між Банком та ОСОБА_1 випливає відсутність між сторонами зобов'язальних відносин, а тому зазначена обставина жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1, а тому вони не потребують судового захисту.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні як первісних позовних вимог про звернення стягнення на майно, так і зустрічних позовних вимог про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3,15, 60, 79, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» по захист прав споживача відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

27.10.2016