Справа № 369/2384/16-ц
Провадження № 2/369/1617/16
05.07.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Раситюк М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зняття арешту, -
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (далі ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області) про зняття арешту.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що на початку лютого 2016 року при підготовці документів для постановки на квартирний обліку Позивачу стало відомо, що на все його майно накладено арешт згідно постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області за № 1391/12 від 02.07.2010 року.
Із відповіді ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області на звернення Позивача вбачається, що в період з 02.07.2010 року по 15.02.2011 року у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області перебував виконавчий лист № 2-1023, виданий 31.05.2010 року Деснянським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ КА «Фактор» боргу у розмірі 51 011,73 грн.
02.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1391/12, якою накладено арешт на все майно боржника за адресою: м. Макарів 1, АДРЕСА_1.
Позивач зазначив, що він не був власником вищезазначеної квартири, був лише зареєстрований за даною адресою як співробітник Служби безпеки України, так як це було службове житло. Тобто, державний виконавець наклав арешт на майно, яке фактично не належало Позивачу.
15.02.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, за підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. В п.2 даної постанови було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування заходів примусового впливу.
Проте, вищезазначений арешт так і не був знятий.
ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області повідомило Позивача про неможливість зняття арешту з вищевказаного майна, оскільки виконавче провадження завершено і враховуючи строк зберігання завершених виконавчих проваджень, остання вже знищене.
Вважаючи, що діями державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ було порушено Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкцію про проведення виконавчих дій, затверджену Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, Позивач просив суд зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1, накладений згідно постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 «Про відкриття виконавчого провадження» від 02.07.2010 року.
В судовому засіданні Позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник Відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
Суд, вислухавши думку Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, 02.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1391/12, якою накладено арешт на все майно боржника за адресою: м. Макарів 1, АДРЕСА_1.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
15.02.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, за підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. В п.2 даної постанови було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування заходів примусового впливу.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Як вбачається із копії листа начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області у відповідь на заяву Позивача від 01.03.2016 року щодо зняття з-під арешту майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ зазначено, що в період з 02.07.2010 року по 15.02.2011 року на виконання у відділі перебував виконавчий лист № 2-1023, виданий 31.05.2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ КА «Фактор» боргу у розмірі 51 011,73 грн. 02.07.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1391/2 (ВП № 20971254), якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2. 15.02.2011 року державним виконавцем, керуючись положеннями ч. 1 п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача, з наступних підстав: «Згідно довідок БТІ від 22.12.2010 року, МРЕВ ДАІ від 25.11.2010 року, акту державного виконавця у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом». В період з 02.01.2010 року по 15.02.2011 року на виконанні у відділу перебував виконавчий лист № 2-1023, виданий 31.05.2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ КА «Фактор» судових витрат у розмірі 315,60 грн. 02.07.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 20971716). 15.02.2011 року державними виконавцем, керуючись положеннями ч.1 п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача, з наступних підстав: «Згідно довідок БТІ від 22.12.2010 року, МРЕВ ДАІ від 25.11.2010 року, акту державного виконавця у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом». Даним листом було зазначено про неможливість зняття арешту з вказаного майна, оскільки виконавчі провадження згідно єдиного державного реєстру виконавчих проваджень завершено 15.02.2011 року, згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а строк зберігання завершених виконавчих проваджень, згідно п.9.9Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 становить 3 роки.
Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Як вбачається із наданих ОСОБА_1м ОСОБА_4 пояснень по суті спору, наявних в справі документів, Позивач не є власником арештованого майна, вимоги про визнання за ним права власності на нього не заявляє, а тому позов задоволенню не підлягає.
Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за № 6 від 27.08.1976 року відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Пред'являючи позов до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області про звільнення майна з під-арешту, Позивач не врахував зазначені розяснення Пленуму Верховного Суду України про те, що Відповідачем в такій справі є боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт, а не ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови задоволення позову.
З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3,15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 209, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зняття арешту відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя А.Я.Волчко