ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/994/16-ц
провадження № 2/753/2640/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру в Дарницькому районі м. Києва в порядку спадкування, третя особа Головне управління юстиції,

Встановив:

В січні 2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовом щодо визнання за нею права власності на квартиру у Дарницькому районі м. Києва, зазначивши ціну позову 859800 грн. - вартість вказаної квартири.

Судом було встановлено, що заява подана з недотриманням вимог ст.119 ЦПК України, а саме, а саме: не вказане повне автентичне найменування третьої особи; не вказане повне ім"я (по батькові) позивача; відсутнє обгрунтування та зазначення доказів звернення (щодо дати такого звернення) позивача в установленому законом порядку до нотаріуса з заявою щодо прийняття спадщини та щодо наявності відповідної конкретної відмови (щодо дати такої відмови та щодо найменування конкретного нотаріуса).

Крім того, судом було встановлено, що з поданих документів вбачається, що позивачем не було сплачено судовий збір у сумі 6890 грн. всупереч вимогам ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України - суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України - з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Посилаючись на положення ч.1 ст.82 ЦПК України, позивач просила звільнити її від сплати судового збору посилаючись на її майновий стан, що вона не працює, оскільки з 28.05.2015 року припинена робота підприємства на якому вона працювала, при цьому всупереч положенням ст.60 ЦПК України позивачем не надано доказів, як щодо цих обставин, так і щодо наявності обставин, які б перешкоджали подальшому працевлаштуванню позивача протягом більш ніж шести місяців після вказаної дати. В тому числі, позивачем не надано як копії трудової книжки, так і доказів щодо перебування на обліку у відповідній службі зайнятості з приводу працевлаштування. Крім того, позивачем не вказано розміру та джерел доходів, витрачених нею на власне існування, харчування, житло, тощо зокрема, за вказаний період (після 28.05.2015 року), а також не надано доказів щодо розміру її фактичних доходів згідно з даними фіскальних органів, а також не надано доказів щодо рухомого та нерухомого майна позивача.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи викладене, ціну позову - 859800 грн., положення ст.4 Закону України "Про судовий збір" судом було встановлено, що розмір судового збору, який позивач має сплатити до відкриття провадження по справі, належить залишити в сумі 6890 грн., оскільки вказана вимога позивача є безпідставною та такою що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено відмовити в задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 щодо звільнення її від сплати судового збору та залишити без руху позовну заяву з наданням заявнику строку для виправлення недоліків - 5 днів.

Копію вказаної ухвали позивач отримала згідно з розписками у рекомендованих листах від 10.06.2016 року та від 16.06.2016 року, проте вказані недоліки не були усунуті.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: