Справа № 490/3159/16-ц
н/п 2/490/1850/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

31 серпня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, 28.04.2004 р. н., на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року, за період з липня 2009 року по червень 2012 року включно у розмірі 17 344 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/3159/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року за період з липня 2009 року по червень 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, 28.04.2004 р. н., шляхом скасування її в повному обсязі, а саме в розмірі 42 185 грн. 95 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що заборгованість за період з липня 2009 року по липень 2012 року виникла у нього через непредявлення відповідачкою без поважної причини виконавчого листа до виконання, а за період з липня 2012 року по червень 2015 року через те, що позивачу до 2015 року не було відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів, а також про наявність відкритого виконавчого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначав, що позивач після того, як дізнався про наявність аліментних зобовязань, сплачував їх належним чином.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначали, що відповідачка предявила виконавчий лист до виконання у липня 2012 року через те, що у рішенні суду від 10.12.2007 року було допущено описку, на яку вона не звернула уваги. У подальшому вона переїхала працювати до Російської Федерації, де знаходилася до 2012 року.

Після повернення до України відповідачка звернулася до суду із заявою про виправлення описки, після чого у липні 2012 року і звернулася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, відповідачка та її представник у судовому засіданні заявили про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки, на їх думку, позивачу було відомо про наявність аліментних зобовязань.

Представник третьої особи у судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду. Зазначала, що стягувач подала виконавчий лист до виконавчої служби 26 липня 2012 року, а 27 липня було відкрито виконавче провадження.

Зі слів представника третьої особи, позивач повідомлявся про відкриття виконавчого провадження, йому направлялися відповідні процесуальні документи, однак він до державного виконавця не зявлявся, у звязку з чим останнім проводилися відповідні виконавчі дії.

Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року з позивача на користь відповідачки стягнуто на утримання сина ОСОБА_7, 28.04.2004 р. н., аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 16 липня 2007 року і до повноліття дитини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-3-5023/07, дослідженої в судовому засіданні, даних про отримання ОСОБА_5 судових викликів та копії заочного рішення суду матеріали справи не містять.

08 травня 2012 року відповідачка звернулася до суду із заявою про виправлення описки у вищезазначеному заочному рішенні суду. Ухвалою суду від 08 червня 2012 року вказану заяву було задоволено.

На виконання вищезазначеного рішення суду 12 липня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист, який стягувач пред'явив до виконання 26 липня 2012 року, на підставі якого 27 липня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33607395.

Як пояснив представника позивача, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, позивач дійсно не сплачував аліменти, про наявність будь-якої заборгованості по аліментам йому офіційно не повідомлялось, жодного його підпису про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження чи взагалі відвідування державного виконавця, зворотного поштового повідомлення про отримання ним викликів тощо матеріали виконавчого провадження не містять.

Так, згідно з матеріалами виконавчого провадження, після відкриття виконавчого провадження стягувач вперше звернулася до державного виконавця в травні 2014 року за довідкою про неотримання аліментів, вдруге - в травні 2015 року. До цього жодних викликів, вимог державного виконавця боржникові взагалі не надсилалося, відомості про отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження - відсутні.

Лише 22.05.2015 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик-вимогу, повторно - 01 липня 2015 року. 03 липня 2015 року винесена постанова державного виконавця про примусовий привід боржника.

09 липня 2015 року здійснено вихід державного виконавця за місцем проживання боржника, під час якого була залишена в дверях вимога з'явитися до ВДВС 23.07.2015 року для перевірки майнового стану боржника.

07 липня 2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про повідомлення боржника про наявність виконавчого провадження.

Ознайомився позивач з розрахунком заборгованості за аліментами лише в липні 2015 року, про що свідчить подана до ДВС заява від 24.07.2015 року.

Згідно з довідкою Центрального ВДВС заборгованість позивача за аліментами за виконавчим листом № 2-3-5023/07 за період з липня 2009 року по червень 2015 року складає 42 185 грн. 95 коп., яка нарахована державним виконавцем відповідно до вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» і п. 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень - за правилами ч. 3 ст. 195 СК України.

Правильність обчислення цієї заборгованості державним виконавцем сторонами не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 1).

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (ч. 2 ст. 197 СК).

Крім того, за ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з липня 2009 року по липень 2012 року, позивач посилався на ч. 3 ст. 197 СК України, а саме на те, що відповідачка за період з грудня 2007 року по липень 2012 року не предявляла без поважної причини виконавчий лист до виконання.

Відповідачка із такою позицією не погоджується, посилаючись на те, що у судовому рішенні було допущено описку, яку вона не помітила та після винесення рішення виїхала за межі України. Лише після повернення до України у 2012 році відповідачка звернулася до суду із заявою про виправлення описки, після чого звернулася до виконавчої служби.

В той же час, суд не може вважати поважними причину непредявлення відповідачкою виконавчого листа до виконання.

Так, відповідачкою до суду не надано доказів того, що вона після набрання рішенням законної сили отримувала виконавчий лист та зверталася із ним до ДВС, однак стягнення не відбувалось через описку у ПІБ боржника.

Позивачкою також не надано жодних доказів того, що вона у період з 2007 року по 2012 рік знаходилася поза межами України. Крім того, саме по собі знаходження особи за межами України не позбавляє особу можливості отримати виконавчий лист та предявити його до виконання через представника.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, 28.04.2004 р. н., на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року, за період з липня 2009 року по червень 2012 року включно у розмірі 17 344 грн. 51 коп.

В той же час, суд не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за період з липня 2012 року по червень 2015 року, оскільки необізнаність позивача про наявність виконавчого провадження не є, на думку суду, іншою обставиною, що має істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

За такого, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача.

При цьому, суд не вбачає пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Із матеріалів справи, а також досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що позивач дізнався про порушення його права лише у липні 2015 року, у звязку з чим, на думку суду, перебіг позовної давності розпочався з липня 2015 року.

Враховуючи усе вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, 28.04.2004 р. н., на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року, за період з липня 2009 року по червень 2012 року включно у розмірі 17 344 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН