АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3893/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коваленко І.П.,

суддів - Довгаль А.П.., ОСОБА_1

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Ворота» до ОСОБА_2 Олександрвіни, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.02.2016 року просило:

- стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" заборгованість за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року у розмірі 157880 грн. 66 коп., з яких 143000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками;

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року станом на 09.10.2015р. у розмірі 157880 грн. 66 коп., з яких 143000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками, в межах вартості предмета іпотеки звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,4кв.м., житловою площею 39,2кв.м., яка належать на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та перебуває в іпотеці ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» на підставі іпотечного договору № 12-142 від 30.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, шляхом набуття ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, під час судового провадження;

- дозволити ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" отримувати витяги, оригінали та дублікати документів, необхідних для набуття права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2;

- зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_5 передати банку всі засоби та знаряддя доступу до квартири за адресою: АДРЕСА_2, а також технічну документацію та правовстановлюючі документи на квартиру.

В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 30.08.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 152 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивач 30.08.2012 року зобов'язався надати Позичальникові кредит у розмірі 270 000грн. Відповідно до зазначеного договору відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 25.08.2015 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 в повному обсязі суму боргу у розмірі 143 000грн. не повернула. Крім того, позивачем також нараховані пеня за простроченим кредитом, яка склала 14624,42 грн., пеня за простроченими відсотками 256,24 грн.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_5 30.08.2012 року укладено іпотечний договір № 12-142, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, що належить відповідачам на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Згідно з умовами п. 2.1.2 іпотечного договору іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо, зокрема, на час настання строку виконання зобов'язання боржника за кредитним договором, вони не будуть виконані.

Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору 30.08.2012 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір поруки, у відповідності до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед позивачем у повному обсязі за порушення позичальником своїх зобов'язань.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення їх розміру підтримав, просив задовольнити.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення проти позову, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову, зобов'язати позивача списати ОСОБА_2 пеню як сумлінному платнику, визнати заборгованість перед банком у розмірі 143000грн.

Доводи своїх заперечень обґрунтовувала тим, що до моменту відкликання банківської ліцензії та початку процесу ліквідації ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" ОСОБА_2 була сумлінним позичальником та у відповідний день сплачувала за графіком чергові платежі. Кредитним договором не врегульовані випадки, як повинен діяти позичальник у випадку відкликання банківської ліцензії, а тому відповідач не знала як і на які рахунки їй сплачувати кредитні кошти. Як тільки у жовтні 2015 року відповідачеві стало відомо, на який банківський рахунок погашати заборгованість, нею одразу було сплачено значну суму коштів. Однак за прострочку внесення чергових платежів банком нарахована пеня, відповідач вважає таке нарахування безпідставним, оскільки відсутня її вина у невнесенні чергових платежів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 вимоги заперечень підтримав.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" заборгованість за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року у розмірі 157880 (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 66 коп., з яких 143000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року станом на 09.10.2015р. у розмірі 157880 грн. 66 коп., з яких 143000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,4кв.м., житловою площею 39,2кв.м., яка належать на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та перебуває в іпотеці ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» на підставі іпотечного договору № 12-142 від 30.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, шляхом набуття ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3157,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції., посилаючисьна незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В процесі розгляду справи уточнив вимоги апеляційної скарги і просив визнати зобовязання ОСОБА_2 перед ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" виконаними в повному обсязі, визнати договір поруки ОСОБА_6 припиненим у звязку із припиненням основного зобовязання, скасувати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та зняти іпотечне обтяження з квартири, посилаючись на те, що суму боргу ОСОБА_2 визнала в повному обсязі і 01 липня 2016 року сплатила цю суму в повному обсязі в касу ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" , тому вважає, що вона нічого банку не винна, т.я. зобовязання перед банком виконала.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 30.08.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 152 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивач 30.08.2012 року зобов'язався надати Позичальникові кредит у розмірі 270 000 грн.

Згідно умов зазначеного договору відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти до 25.08.2015 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином свої зобов'язання не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором., що звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язання з повернення позики у строки, визначені сторонами, у повному обсязі не виконала, у відповідача перед позивачем станом на 15.02.2016р. склалась прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 143000 грн., наявність якої відповідач не заперечує.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем на підставі п. 4.1.1 нараховано штрафні санкції, а саме: 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання умов кредитного договору 30.08.2012 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 152/1, у відповідності до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед позивачем у повному обсязі за порушення позичальником своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, уразі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У відповідності до приписів ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору від 30.08.2012 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5 30.08.2012 року укладено іпотечний договір № 12-142, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, що належить відповідачам на праві власності, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 59,4кв.м., житловою площею 39,2кв.м.

Згідно з умовами п. 2.1.2 іпотечного договору іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо, зокрема, на час настання строку виконання зобов'язання боржника за кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно із ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.12.1 договору іпотеки від 30.08.2012 року сторони погодили можливість звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття права власності на нього в порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку.

Аналіз норм статей 33, 36, 37 Закону України Про іпотеку дає можливість дійти висновку, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 Цивільного кодексу України має право вимагати застосування його судом.

На зазначене звернуто увагу і у правовій позиції, висловленій судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді 11.12.2013 року справи № 6-124цс13.

Частиною 3 ст. 37 Закону України Про іпотеку визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

На виконання приписів ст. 60 ЦПК України позивачем до матеріалів справи додано звіт про незалежну оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_2, складений ФОП ОСОБА_9

Згідно зазначеного звіту станом на 12.04.2016 року ринкова вартість обєкта оцінки складає 717260грн. без урахування ПДВ.

Статтею 39 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, фактично визнавши заборгованість у розмірі 143000грн., не вчинила дій з погашення такої заборгованості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відносно направлення банком повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, то додержання процедури попередження є обовязковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону України "Про іпотеку"), який є лише одним із трьох основних, передбачених ч. 3 ст. 33 цього Закону, способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі предявлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно.

Підтвердженням цієї тези є ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року станом на 09.10.2015р. у розмірі 157880 грн. 66 коп., з яких 143000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 14624,42 грн. пеня за простроченим кредитом; 256,24 грн. - пеня за простроченими відсотками необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,4кв.м., житловою площею 39,2кв.м., яка належать на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та перебуває в іпотеці ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» на підставі іпотечного договору № 12-142 від 30.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, шляхом набуття ПАТ «ОСОБА_4 Ворота» права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Доводи апелянта стосовно того, що на даний час зобовязання ОСОБА_2 перед банком виконані, тому іпотека та договір поруки повинні бути припинені, колегією суддів не приймаються, оскільки із матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" за кредитним договором № 152 від 30.08.2012 року визначена станом на 09.10.2015р. у розмірі 157880 грн. 66 коп.

ОСОБА_2 оплатила цю суму 01 липня 2016 року, тобто, після ухвалення рішення суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник банку пояснив, що станом на 26.08.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, з урахуванням часткової її сплати, становить 87232,04 грн.

Отже, вважати, що зобовязання ОСОБА_2 перед банком виконані, не можна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді: