У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 квітня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито кредитну лінію на платіжну картку у розмірі 3 тис. Євро на строк до 13 квітня 2016 року зі сплатою 13,68 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано, унаслідок чого виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 899 Євро 97 центів.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 899 Євро 97 центів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог по ст. 625 ЦПК України за несвоєчасне виконання зобов'язання банк не заявляв.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 13 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію на платіжну картку у розмірі 3 тис. Євро на строк до 13 квітня 2016 року зі сплатою 13,68 % річних на суму залишку заборгованості. ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконано, унаслідок чого станом на 12 травня 2015 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 899 Євро 97 центів.

15 листопада 2010 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2006 року у розмірі 6 183 Євро 12 центів. Вказана заборгованість утворилась станом на 15 червня 2010 року.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідач заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 року, що набрало законної сили, не виконав. Тому кредитні правовідносини між ними не припинилися. Заборгованість за кредитом розрахована станом на 12 травня 2015 року, яка вказаним рішенням суду не стягувалась.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 598, 599 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання суду на те, що вся кредитна заборгованість вже була стягнута іншим рішення суду є помилковим, так як наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

При цьому згідно з Умовами надання банківських послуг (розділ 5) та Правилами користування платіжними картками, які є складовою частиною кредитного договору, визначено, що проценти за користування нараховуються до повного погашення кредиту.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко