У Х В А Л А

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про захист прав споживачів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 грудня 2013 року між нею та акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (далі - АТ «Банк Ренесанс Капітал»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк за її розпорядженням перерахував фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) кредитні кошти у розмірі 14 008 грн. 14 грудня 2013 року вона виявила, що у договорі відсутні відомості про загальну вартість кредиту, а також графік погашення кредиту. З цього приводу 17 грудня 2013 року вона надіслала до банку листа, в якому зазначила про намір відкликати свою згоду на укладення кредиту та отримання грошових коштів. 30 січня 2014 року відповідач надав відповідь на її звернення та повідомив, що для відмови від укладення даного договору їй необхідно було звернутися особисто у 14-денний строк із відповідною письмовою заявою до відділення банку, оскільки вона цього не зробила, то відмовитися від отримання кредиту вона вже не може.

Посилаючись на незаконність дій банку щодо відмови у розірванні договору та на те, що вона не укладала договорів із ФОП ОСОБА_6, якому відповідно до договору банк перерахував кошти, позивачка просила розірвати вказаний договір споживчого кредиту.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір про надання споживчого кредиту від 13 грудня 2013 року, укладений між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_3 Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка відповідно до умов договору та вимог закону в чотирнадцятиденний термін відмовилась від укладеного кредитного договору, а вимога банку про обов'язковість особистої явки до банківської установи для подання такої відмови є безпідставним.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що банк безпідставно перерахував кошти на рахунок ФОП ОСОБА_6, з яким у позивачки відсутні договірні відносини.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 13 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було підписано пропозицію укласти договір (оферту).

16 грудня 2013 року банк на виконання зазначеної угоди перерахував ФОП ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 14 008 грн.

17 грудня 2013 року ОСОБА_3 надіслала банку листа, в якому зазначила про намір відкликати свою згоду на укладення кредиту та отримання грошових коштів.

30 січня 2014 року АТ «Банк Ренесанс Капітал» повідомив, що для відмови від укладення зазначеного вище договору їй необхідно було звернутися у 14-денний строк із відповідною письмовою заявою до відділення банку особисто, а оскільки вона цього не зробила, то відмовитися від отримання кредиту вона вже не може.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на неправомірність відмови банку у прийнятті її заяви про відкликання згоди на укладення кредитного договору, а також на те, що грошові кошти перераховані ФОП ОСОБА_6, з яким вона жодних договорів не укладала.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Згідно з п. 3 ч. 7 ст. 11 цього Закону право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.

Апеляційний суд наведеного не врахував та дійшов передчасного висновку про безпідставність перерахування банком ФОП ОСОБА_6 грошових коштів, оскільки у пропозиції укласти договір (оферті), яку підписала ОСОБА_3, міститься пункт про перерахування грошових коштів саме ФОП ОСОБА_6 (а.с. 6), а неотримання нею товару (вікон) не є підставою для неповернення кредитних коштів, так як договори між собою не пов'язані та виконуються незалежно один від одного, тому правовідносини між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 не можуть впливати на кредитні правовідносини між ОСОБА_3 та банком.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

П.О. Гвоздик

О.В. Умнова

І.М. Фаловська