АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8253/13-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/2147/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 48 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2016 року про відмову в розясненні рішення суду від 01 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особи: виконком Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою, визначення способу участі батька у вихованні дитини та просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити порядок участі батька ОСОБА_2 в спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як самостійний без додаткового нагляду та обмежень, а саме: зустрічі у будні дні - з 17 до 20 години, у вихідні дні з 12.00 до 20.00 поза місцем проживання матері дитини; побачення в святкові дні України з 12.00 до 20.00 в кожний останній святковий вихідний день, сумісний відпочинок дитини з батьком три рази на рік тривалістю 14 днів із забезпеченням для дитини необхідних умов відпочинку в пансіонатах, санаторіях, оздоровних таборах або будинках відпочинку на території України за придбаними позивачем путівками.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено порядок участі батька ОСОБА_2Мю в спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в такий спосіб: зустрічі двічі на тиждень протягом з 17 до 20 години, в 2 та 4 вихідні місяця з 12 годин до 20 години поза місцем проживання ОСОБА_5, в святкові дні протягом 2-х годин, під час літнього відпочинку 14 днів та взимку 5 днів із забезпеченням для дитини необхідних умов відпочинку в пансіонатах, санаторіях, оздоровних таборах або будинках відпочинку на території України за придбаними ОСОБА_2 путівками.

Також зазначено, що, якщо дитина хвора і за станом здоровя не рекомендується її спілкування, то час спілкування переносити на час після видужання. При цьому ОСОБА_2 вправі використовувати увесь час спілкування з неповнолітньою дочкою, яким він не зміг скористатися через їх хворобу, після їх видужання (час узгоджується з ОСОБА_5О). Час спілкування не повинен порушувати звичного режиму для дитини, перешкоджати її участі у навчання, розвитку та участі в соціальному житті та негативно впливати на стан її здоровя.

Рішення суду сторонами не оскаржено, набрало законної сили 12 серпня2014 року та на теперішній час не виконано.

12 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розяснення рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року, в якій просив суд розяснити рішення у наступних частинах:

- яким чином підлягає примусовому виконанню державним виконавцем рішення суду в частині визначення порядку участі батька ОСОБА_2 в спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час літнього відпочинку протягом 14 днів та взимку 5 днів із забезпеченням для дитини необхідних умов відпочинку в пансіонатах, санаторіях, оздоровчих таборах або будинках відпочинку на території України за придбаними ОСОБА_2 путівками?

- чи повинен батько ОСОБА_2 погоджувати з відповідачем ОСОБА_5 перелік пансіонатів, санаторіїв, оздоровчих таборів або будинків відпочинку на території України для участі в спілкуванні з дочкою ОСОБА_6, під час літнього та зимового відпочинку?

- чи є достатнім для примусового виконання рішення суду в частині участі батька в спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 під час літнього та зимового відпочинку факт придбання батьком путівки протягом вказаного періоду?

- чи повинні зустрічі та сумісні поїздки батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_6 проходити в присутності відповідачки ОСОБА_5?

- чи має право відповідач ОСОБА_5 на виконання рішення суду щодо участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 під час літнього та зимового відпочинку при наявності путівки виставляти додаткові умови, за яких вона готова надати дитину.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_5 чинить йому перешкоди, спрямовані на унеможливлення його з дочкою спілкування, у звязку з чим в 2015 році літній відпочинок, як зазначено в рішення суду, не відбувся.

У 2016 році ОСОБА_5 також створювала перешкоди щодо його літнього відпочинку з дочкою та висуває додаткові передумови, не застережені в рішенні суду, чим унеможливлює їх з дочкою відпочинок.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_7 в розясненні рішення суду від 01.08.2014 по цивільній справі № 214/8253/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_6, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановити нову ухвалу, якою розяснити рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року.

Зокрема зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі лише послався на резолютивну частину рішення суду від 01.08.2014 року, проте жодним чином не обмовився з приводу наведених в його заяві обставин та доводів, а також не врахував, що у звязку з перешкодами з боку відповідача ОСОБА_5, спрямованих на унеможливлення його з дочкою спільного відпочинку, в 2015 в 2016 роках літній відпочинок, як зазначено в рішенні суду, не відбувся.

Вважає, що судом не досліджено надані ним докази, які підтверджують те, що відповідач ОСОБА_5, ухиляючись від виконання рішення, перешкоджає його спілкуванню з дитиною, оскільки створює додаткові передумови, не застережені в рішенні суду.

Також, на думку апелянта, судом не обґрунтовано, чому вказані в його заяві про розяснення рішення питання змінюють суть та зміст рішення суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу суду, як законну та обґрунтовану на її думку, залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з питань, поставлених позивачем, вбачається зміна рішення суду, що неможливо при постановленні ухвали про розяснення рішення, яке є зрозумілим та розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 8 Постанови ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно п. 13 вищезазначеної Постанови, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

У пункті 21 Постанови ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Суд першої інстанції розглянув дану справу виключно в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, задовольнивши його позов частково та встановив такий порядок спілкування з дитиною, який, на думку суду, надасть можливість обом батькам приймати участь у вихованні дочки, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечить можливість кожному із батьків на спілкування з дочкою поза годинами навчального процесу, тобто, це призведе до можливості виконання батьком, який проживає окремо від дитини, одного з найважливіших обов'язків батьків виховання дитини.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду, правильно виходив з того, що рішення суду додатковому розясненню не потребує, викладене в ясній та зрозумілій формі, в ньому чітко та конкретно зазначені висновки суду по суті заявлених вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 фактично не погоджується з рішенням суду, просить внести в рішення нові дані щодо неузгодження з матірю дитини ОСОБА_5 умов перебування доньки під час літнього та зимового відпочинку та оскаржує порядок виконання рішення, що відноситься до компетенції державного виконавця, а тому вимоги ОСОБА_2 щодо роз'яснення рішення не базуються на положеннях ст. 221 ЦПК України, у звязку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що у звязку з перешкодами з боку відповідача ОСОБА_5, спрямованих на унеможливлення його з дочкою спільного відпочинку, в 2015 в 2016 роках літній відпочинок, як зазначено в рішенні суду, не відбувся, а також те, що відповідач ОСОБА_5, ухиляючись від виконання рішення, перешкоджає його спілкуванню з дитиною, оскільки створює додаткові передумови, не застережені в рішенні суду.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи дії головного державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_8, позивачем оскаржені не були.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу суду, як така, що відповідає вимогам процесуального права, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_9