Справа № 202/6787/16-ц
25 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.,
при секретарі - Шишляннікові О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб, Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, -
ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просить суд:
- визнати неправомірними дії Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб щодо реєстрації відповідачів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1;
- зобовязати Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 відповідачів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;
- позбавити відповідачів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначається, що ОСОБА_1 згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788 є основним квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1.
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - племінник позивача;
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - племінниця позивача;
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - сестра позивача.
Коли позивач звернувся до вказаних осіб, ті пояснили йому, що він, перебуваючи на лікуванні в психіатричній лікарні, а також під час відбування покарання через відповідних посадових осіб лікувального закладу та закладу пенітенціарної служби надав засвідчені у встановленому законом порядку письмові згоди на їхню реєстрацію у квартирі. Оскільки позивач дійсно в 2004-2009 роках вів такий спосіб життя, що не давав йому змогу в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій, а тому міг не памятати, на що та яким чином надавав свою згоду, то не поставив під сумнів їхні слова.
Згодом, відносини з родичами погіршилися. У звязку з цим ОСОБА_1 звернувся за наданням правової допомоги до адвоката з метою перевірки законності підстав проживання та реєстрації його рідних у квартирі, де він проживав та був зареєстрований від народження.
Проте, як зясувалося з відповідей на адвокатські запити, письмової згоди на реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі ОСОБА_1 не надавав.
На підставі рапортів, складених працівниками Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпро із численними позовами до ОСОБА_1, що мають на меті позбавити його права користування квартирою, де він законно зареєстрований, тобто такі незаконні дії Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб, Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області призвели до порушення житлових та сімейних прав та законних інтересів позивача.
Позивач в судове засідання не з'явився, завчасно сповістив про можливість розгляду і вирішення справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі заперечень проти позову не надали, повідомлялися про час і місце розгляду справи у встановленому Законом порядку, в судове засідання не зявилися, причин не повідомили, своїх представників до суду не направили, на підставі чого, з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788 основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, став позивач ОСОБА_1.
За інформацією повідомленою Дніпропетровським слідчим ізолятором 17.03.2016 року за вих. № 5574 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, був затриманий 18.03.2002 року, прибув до ДСІЗО 22.03.2002 року, був звільнений 29.08.2003 року за ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.08.2003 року на підставі ст.ст. 280, 421 КПК України із застосуванням примусового лікування в психіатричній лікарні з посиленим наглядом.
В період часу з 13 червня 2003 р. по 13 січня 2005 p., з 21 січня 2005 р. по 08 грудня 2005 р. та з 06 серпня 2006 р. по 10 серпня 2006 р. позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», що підтверджується довідкою № 3347 від 14.08.2015 року, долученою до матеріалів справи у копії.
У подальшому, ОСОБА_1 був затриманий 30.01.2008 року, прибув до ДСІЗО 01.02.2008 року, та 20 травня 2008 року був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до двох років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Вказаний вирок набрав законної сили 17.12.2008 року та 12.02.2009 року ОСОБА_1 був направлений до Ізяславської ВК-31 Хмельницької області. Строк відбуття покарання ОСОБА_1 присуджено відраховувати з 30 січня 2008 року, тобто з моменту перебування ОСОБА_1 під вартою.
Із повідомлення начальника Ізяславської ВК-31 встановлено, що під час відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_1 до адміністрації колонії з приводу надання (посвідчення) довіреності чи заяви про надання згоди на реєстрацію місця проживання (прописки) в квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 20/72, громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не звертався.
Із повідомлення начальника Дніпропетровського слідчого ізолятора від 06.08.2015 року вбачається, що згідно обліків ДСІЗО відомості щодо видачі ОСОБА_1 заяв (довіреності) про надання згоди на реєстрацію у квартирі АДРЕСА_2, та відповідної довіреності, в періоди з 2002 року по 2006 рік та з 2007 року по 2010 рік, у слідчому ізоляторі відсутні.
Статтею 64 ЖК України визначено, що члені сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
На підставі ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
У відповідності зі ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року N 2 роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це наймача та всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами і наймачем певний порядок користування жилим приміщенням.
При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. На підставі ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.
За змістом ст. ст. 64, 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням.
Під час розгляду справи, з письмових доказів, судом встановлено, що у той час, коли відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вселялися у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та здійснювалася їхня реєстрація місця проживання за вказаною адресою, позивач, будучи основним квартиронаймачем, перебував на лікуванні у психіатричній лікарні у звязку із застосованими до нього за ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.08.2003 року на підставі ст.ст. 280, 421 КПК України (в попередній редакції) примусового лікування в психіатричній лікарні з посиленим наглядом, а також у періоди з 2002 року по 2006 рік та з 2007 року по 2010 рік знаходився в умовах позбавлення волі у відповідних установах виконання покарань та слідчому ізоляторі, жодних погоджень як основний квартиронаймач у цей час на вселення відповідачів до квартири не надавав.
Відповідачі у зазначені періоди часу не були членами сім'ї квартиронаймача ОСОБА_1 і не на цій підставі вселялися до спірної квартири; сторони не вели спільне господарство з основним квартиронаймачем ОСОБА_1; відповідачі не зверталися до наймача квартири з проханням дати згоду на реєстрацію в квартирі в якості членів сім'ї або оспорювали порушене право у суді; також відсутні докази, що б підтверджували факт висловлювання (чи усно, чи письмово) ОСОБА_1 згоди на реєстрацію відповідачів у квартирі.
Відтак, вважати, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 набули права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок вселення дотриманий не був, не доведений факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, письмового звернення до наймодавця чи власника житла з питання їхньої реєстрації не було, у встановленому законом порядку немає підстав.
За таких обставин відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід вважати особами, які без достатніх правових підстав були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, та без дотримання встановленого законом порядку набули права користування цим житлом. За таких підстав у відповідачів відсутні законні права на користування спірною квартирою.
Разом із тим, у періоди, коли здійснювалася реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою, позивач у силу положень ст. 71 ЖК України мав статус тимчасово відсутнього наймача, за яким жиле приміщення зберігається понад шість місяців, а відтак, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не отримавши погодження із позивачем, як основним наймачем, не мали права ані вселятися до спірного житлового приміщення, ані здійснювати дії щодо реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою, а дії органу реєстрації, який здійснив реєстрацію місця проживання зазначених відповідачів за адресою спірної квартири, в такому разі не можуть вважатися законними і обґрунтованими.
Основним квартиронаймачем спірної квартири є позивач згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788. До 20.10.2006 року позивач був прописаний та проживав у спірній квартирі в якості члена сім'ї наймача, а отже для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою спірної квартири, яку було проведено 19 жовтня 2004 року, у відповідності до вимог ст. 65 ЖК України, також необхідною була письмова згода всіх членів сім'ї, в тому числі і позивача ОСОБА_1
Отже, за встановлених під час розгляду справи обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Суд вважає що є законними і обґрунтованими вимоги позивача про визнання неправомірними дій щодо реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1. Також відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за встановлених під час розгляду справи обставин, підлягають позбавленню права користування житловим приміщенням за вказаною адресою, що є підставою у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до п. 28 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація місця проживання/перебування особи скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.
Позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання неправомірними дій Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області щодо втручання в його особисте життя та особисте життя його родини із забороною здійснювати на нього вплив з метою отримання відомостей про фактичне мешкання задоволенню не підлягають, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами такі позовні вимоги не підтверджені.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів.
Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Визнати реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, такою, що проведена з порушенням вимог законодавства, і зобовязати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
Стягнути з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 137,80 грн. з кожного.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук