Номер провадження: 22-ц/785/472/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» (далі ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку»,банк) до ОСОБА_3, Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Мечта», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року банк звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Зазначав, що 15 грудня 2011 року між ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку»та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір, згідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 2 000 000 грн. та відповідно до додаткової угоди №1 від 26 січня 2012 року ліміт кредитування було збільшено до 4 400 000 грн. на строк користування кредитними коштами до 14 грудня 2016 року з процентною ставкою за користування кредитом: 22 % річних, та одноразовою комісією за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0 % від суми кредиту по договору, сплачується у день укладання договору, а остання, зобовязалася повернути отриманий кредит та сплатити нараховані по ньому відсотки у порядку, розмірі та строки, визначені договором, та у разі невиконання або неналежного виконання умов договору сплатити штрафні санкції, встановлені договором (т. 1 а.с.1-2, 21-25, 26-27).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 15 грудня 2011 року були укладено договори поруки:

-№ РХ029031.19244.001 між банком та Малим підприємством у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Мечта» (далі МП ТОВ «Мечта»), відповідно до якого останне виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязалося разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту (т.1 а.с. 29-33);

-№ РХ029031.19249,004 між банком та ОСОБА_4, відповідно до якого останній виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязався разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту (т. 1 а.с.35);

-№ РХ029031.19280,001 між банком та ОСОБА_5, відповідно до якого остання виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязалася разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту (т.1 а.с.37).

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним чином свої обовязки не виконує зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12 травня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 2 003 978,44 грн., яка складається з:

-заборгованості за кредитом 1 187 517 грн.;

-поточна заборгованість по сплаті процентів 5 805,64 грн.;

-прострочена заборгованість по сплаті процентів 332 192,50 грн.;

-пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 400 230,36 грн.;

-штрафу (фіксована частина) 78 232,59 грн.;

позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3, МП ТОВ «Мечта», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказану заборгованість .

В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку судового засідання надійшла письмова заяви про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (т.1 а.с. 141).

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи були повідомлені, до суду заперечень або заяв про розгляд справи без їх участі не надали (т.1 а.с. 136, 137,138).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку» до ОСОБА_3, МП ТОВ «Мечта», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, МП ТОВ МЕЧТА, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку», заборгованість за Кредитним договором № MKLNF3.19250.001 від 15 грудня 2011 року у розмірі 2 003 978,44 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, МП ПАТ МЕЧТА, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь судовий збір у розмірі 3654 грн. (т. 1 а.с. 147-148).

01 вересня 2015 року ОСОБА_4 до суду першої інстанції подав заяву про перегляд заочного рішення від 22 липня 2015 року (т. 1 а.с. 161-163).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2015 року заява ОСОБА_4 залишена без задоволення (т. 1 а.с.188-189).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить заочне рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а.с. 196-198).

Предстаник ОСОБА_4 - ОСОБА_6про час, дату та місце проведення судового засідання сповіщен належним чином, однак своїм правом на участь у розгляді апеляційної скарги не скористався та у судове засідання не зявився (т.2 а.с. 31).

ОСОБА_3, ОСОБА_5 та МП ТОВ «Мечта» заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року не оскаржили, про час, дату та місце проведення судового засідання сповіщені, однак своїм правом на участь у розгляді апеляційної скарги не скористалися та у судове засідання не зявилися (т.2 а.с.24-25, 28-29).

Заслухавши суддю-доповідача, представника банка, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Спірні правовідносини врегульовані параграфом 1, 2 глави 71 ЦК України.

За кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Встановлено, що 15 грудня 2011 року між ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKLNF3.19250.001. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 2 000 000 грн. та згідно додаткової угоди №1 від 26 січня 2012 року ліміт кредитування збільшено до 4 000 000 грн. на строк користування кредитними коштами до 14 грудня 2016 року зі сплатою 22 % річних. Одноразова комісія за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0 % від суми кредиту по договору, сплачується у день укладення договору (а.с.21-25, 26-27).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та МП ТОВ «Мечта» було укладено договір поруки № РХ029031.19244.001 від 15 грудня 2011 року, відповідно до якого останне виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязалося разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту, включаючи сплату основної заборгованості, процентів та штрафних санкцій (а.с.29-33).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № РХ029031.19249,004 від 15 грудня 2011 року відповідно до якого останній виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязався разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту, включаючи сплату основної заборгованості, процентів та штрафних санкцій (а.с.35).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № РХ029031.19280,001 від 15 грудня 2011 року відповідно до якого остання виступає поручителем ОСОБА_3 і зобовязалася разом з нею в солідарному порядку відповідати за виконання умов вищезазначеного кредиту, включаючи сплату основної заборгованості, процентів та штрафних санкцій (а.с.37).

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі та надав відповідні грошові кошти.

Проте, ОСОБА_3 умови договору порушила, внаслідок чого заборгованість за кредитом станом на 12 травня 2015 року становить 2 003 978,44 грн., а саме заборгованість:

-поточна за кредитом 1 187 517 грн.;

-поточна за відсотками 5 805,64 грн.;

-прострочена за відсотками 332 192, 50 грн.;

-пеня 400 230, 36 грн.;

-штраф 78 232,59 грн. (а.с. 96-114).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, в частині обґрунтування доведеним загальну заборгованість за кредитом та дійшов в цій частині правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони досягли домовленості, згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України, та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови виконання договору, то ці умови мають виконуватися.

У договорах чітко визначено суму кредиту, цільове використання кредиту, спосіб забезпечення виконання зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, строк на який виданий кредит, сторонами також погоджено графіки повернення кредиту та відсотків за його користування, з якими позичальник погодився і підтвердив свою згоду підписом на кожній сторінці договору і графіку погашення кредиту та інших платежів (а.с.26-37, 142-145).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджені обставини щодо надання згоди на збільшення ліміту кредитування поручителів згідно додаткової угоди № 1 від 26 січня 2012 року про збільшення ліміту кредитування до 4 400 000 грн., термін користування Кредитом до 14 грудня 2016 року спростовується додатковими угодами № 1, 2 до договорів поруки №№ РХ 029031.19249.004 від 15 грудня 2011 року, РХ 029031.19244.004 від 15 грудня 2011 року, РХ 029031.19280.004 від 15 грудня 2011 року про збільшення ліміту кредитування до 4 400 000 грн., які підписані власноручно ОСОБА_3, МП ТОВ МЕЧТА, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та надана згода на збільшення ліміту кредитування (т. 1 а.с.230-235).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував співвідношення суми неустойки до суми непогашеного кредиту, з посиланням на норми частини 3 статті 551 ЦК України щодо зменшення неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а саме розмір заборгованості за кредитним договором та відповідно до статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань неповинна перевищувати подвійний розмір облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Так, пунктом 6.3 кредитного договору № MKLNF3.19250.001 від 15 грудня 2011 року передбачено, що сторони визначили за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та /або комісії банк нараховує Позичальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Таким чином, укладючі кредитний договір № MKLNF3.19250.001 від 15 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_3 була досягнута домовленість щодо застосування вказаного розміру пені та інших істотних умов кредитного договору.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, в розрахунку станом на 12 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором склала 2 003 878,44 гривень, у тому числі поточна заборгованість по тілу кредиту складає 1 187 517, 35 грн., поточна заборгованість про процентам - 5 805,64 грн., прострочена заборгованість по процентам -332 192,50 грн., сума пені за прострочення оплати за кредитом 400 230,36 грн., сума штрафу за подання позову до суду - 78 232,59 грн. (т. 1 а.с. 96-114). Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір нарахованої пені за прострочення виконання умов кредитного договору в 5 разів менше чим загальна сума заборгованості за кредитним договором. Позивачем, на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, були надані видаткові банківські документи, а саме заяви на видачу готівки (що містяться в матеріалах справи), яке відповідачами не оскаржується. Протягом розгляду справи, кредитна заборгованість, у тому числі пеня за прострочення оплати кредиту, відповідачами не погашалася, наміру щодо урегулювання спору або належного виконання кредитного зобов'язання з їх боку не виявлено та не доведено.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних).

У даному випадку розмір неустойки не перевищує значно розмір боргового зобовязання, тому до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України застосувати неможливо.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності копії кредитного договору між банком та відповідачем матеріалами справи спростовуються (т. 1 а.с.142-145).

Інші доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не переконався у в допустимості доказів,оскільки в матеріалах справи відсутні докази,щодо поштового оформлення та отримання відповідачами зазначених вимог. спростовуються матеріалам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано до суду докази неналежного виконання відповідачами кредитного договору, а саме: розрахунок заборгованості станом на 12 травня 2015р. за кредитним договором № MKLNF3.19250.001 від 15 грудня 2011 року; копії вимоги про погашення простроченої заборгованості (т. 1 а.с. 38-44) за вих № Р07/849 від 12 вересня 2014р., № Р07/851 від 12 вересня 2014р„ № Р07/852 від 12 вересня 2014р. Р07/853 від 12 вересня 2014р., що направлялися відповідачам з вимогою достроково виконати зобов'язання за кредитом, які додаються до заперечень банка та залишилися без відповіді. На підтвердження відправлення вимог відповідачам позивач надав до суду відповідні докази поштового оформлення: копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів № 1438 по формі 103 від 18 вересня 2014 р. про відправлення рекомендованих листів ОСОБА_4, ОСОБА_5, копію поштового конверту про відправлення листа 923 ОСОБА_7 зі штампом відділення поштового зв'язку від 12 вересня 2014р. копією поштового рекомендованого повідомлення про вручення та копією довідки по ф.20 за закінченням терміну зберігання; копію поштового конверту про відправлення листа 559 МПТОВ Мечта з довідкою по ф. В не розшуканий від 20 жовтня 2014р. з копією поштового рекомендованого повідомлення про вручення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що підстав для відмови у задоволені позову банка про стягнення заборгованості за кредитним договоромне вбачається.

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 пунктом 13 передбачено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

-висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено);

-висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено;

-розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Як вбачається із змісту заочного рішення суду, судом правомірно в мотивувальній частини рішення вказаний конкретний опис розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKLNF3.19250.001 від 15 грудня 2011 року станом на 12 травня 2015 року, проте а в резолютивній частині не визначена складова сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів (а.с.147-148).

Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до абз. 5, 6 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судом першої інстанції вказаних положень не враховано і як результат висновок про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат понесених позивачем є невірним.

Зазначені обставини згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до ОСОБА_3, Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Мечта», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» за кредитним договором від 15 грудня 2011 року заборгованість станом на 12 травня 2015 року в розмірі 2 003 978,44 грн., а саме: поточну за кредитом 1 187 517 грн., поточну за відсотками 5 805,64 грн., прострочену за відсотками 332 192,50 грн., пеню 400 230,36 грн. та штраф 78 232,59 грн.:

-солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя за договором поруки № РХ029031.19244.001 від 15 грудня 2011 року Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Мечта»;

-солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя за договором поруки № РХ029031.19249,004 від 15 грудня 2011 року ОСОБА_4;

-солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя за договором поруки № РХ029031.19280,001 від 15 грудня 2011 року ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН), Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю МЕЧТА (), ОСОБА_4 (ІПН), ОСОБА_5 (ІПН) на користь держави судовий збір у розмірі 1218 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8