АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві про визнання добросовісним набувачем та повернення автомобіля, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві про визнання добросовісним набувачем та повернення автомобіля відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права. В обґрунтування послався на те, що судом не було враховано той факт, що згідно існуючої між ним та продавцем домовленості відбувся факт передачі коштів за автомобіль, а продавець у свою чергу передав йому даний автомобіль, техпаспорт та страховий поліс, а також написав розписку про отримання 48000, 00 грн., а отже він вважається добросовісним набувачем. Дії працівників міліції щодо відібрання у нього автомобіля вважає безпідставними, оскільки йому не було відомо про те, що техпаспорт на автомобіль є підробним.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав.

Справа №760/8361/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5393/2016
Головуючий у суді першої інстанції : С.В. Коробенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Відповідач Солом'янське РУ ГУ МВС України в м. Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності його представника з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки неявка вказаної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову суд виходив з того, що у позивача відсутні будь - які докази на підтвердження факту законного придбання транспортного засобу марки «Mercedes- Benz С250», д/н НОМЕР_1, та право власності на даний автомобіль у нього не виникло.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 14.08.2013 року на площі Вокзальна, 1 в м. Києві працівником ДПС ДАІ у м. Києві у ОСОБА_1 було вилучено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz С 250», д/н НОМЕР_1, та поміщено на штраф-майданчик за адресою: вул. Медова, 3 в м. Києві, про що свідчить протокол огляду та затримання транспортного засобу, а також вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс (а.с. 7).

15.08.2013 року Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві по даному факту відкрито кримінальне провадження №0009898. В ході проведеної судово-технічної експертизи у даному кримінальному провадженні було встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes- Benz С250», д/н НОМЕР_1, являється підробним та не відповідає аналогічним документам, які перебувають в обігу на території України.

29.03.2014 року за зверненням ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке перебуває у провадженні Сторожицького PB УМВС України в Чернівецькій області, проте особа, яка передала позивачеві зазначений автомобіль слідством не встановлена.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Так, відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі по тексту - Правила), передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

В силу п. п.7, 8 зазначених Правил власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарний біржах.

Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з п.40 Правил зняття з обліку транспортних засобі проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса. Постанови державного виконавця або рішення суду.

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб.

Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ( ч. 1 ст. 20 ЦК, ст.ст.3,4 ЦПК України).

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Так, ОСОБА_1 поставив перед судом питання про визнання за ним право власності на зазначений автомобіль, оскільки він придбав його за грошові кошти, та на його думку, вимог закону при цьому не порушив, а тому вважає себе добросовісним набувачем даного автомобіля.

Але, доказів законності відчуження даного автомобіля та щодо законності придбання даного автомобіля позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано. Зазначене не було встановлено і під час перевірки вказаних ОСОБА_1 у заяві про вчинення кримінального правопорушення фактів під час досудового розслідування, яке провадиться у рамках кримінального провадження, порушеного за його заявою.

Навпаки, судом встановлено що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes- Benz С250», д/н НОМЕР_1, являється підробним та не відповідає аналогічним документам, які перебувають в обігу на території України.

А відтак, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог повністю узгоджується з матеріалами справи та вимогами законодавства. На теперішній час власник спірного автомобіля не встановлений.

Таким чином, зазначений автомобіль є спірним і підстав для визнання за позивачем права власності на нього, як за добросовісним набувачем, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, твердження ОСОБА_1 про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: