Провадження № 2/127/606/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори про визнання права на обовязкову частку в спадщині та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори та, уточнивши свої вимоги, просила визнати право на обовязкову частку в спадщині та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Свій позов мотивувала тим, що 16 липня 2007 року помер її чоловік ОСОБА_5 За життя він мав у власності частину будинку по вул. Нагірна, 50 в м. Вінниці, де вони спільно проживали. Спадкоємцями померлого є позивачка ОСОБА_1 - дружина померлого, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які в свою чергу є синами померлого. В 2015 році позивачка дізналась від відповідача, що останній оформив на себе спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_5 на підставі заповіту. Позивачка вказує, що на момент смерті спадкодавця вона перебувала на пенсії (з 01 жовтня 2006 року), а тому за законом має право на обовязкову частку спадщини. Вона проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину. На звернення до ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у наданні свідоцтва про право на обовязкову частку, адже свідоцтво на спадщину видано відповідачу ОСОБА_3 В добровільному порядку останній категорично не погоджується вирішувати питання про перерозподіл спадщини. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві , та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства, про причину своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, у вирішенні справи поклався на думку суду. При цьому вказувавав, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі в справі.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, засвідчену копію спадкової справи № 419/2007 щодо майна померлого 16 липня 2007 року ОСОБА_5, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про укладання шлюбу сер. ІІ-АМ №453778 від 15 червня 1993 року (а. с. 9).

Відповідно до Свідоцтва № 1476 про право приватної власності на будівлі від 31 січня 1967 року, виданого Вінницьким міськи відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Вінницької ради депутатів трудящих № 50 від 26 січня 1967 року, ОСОБА_5 належить 49/100 частки будинковолодіння № 50 по вул. Нагірній в м. Вінниці. Право власності зареєстроване за ОСОБА_5 Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 04 лютого 1967 року в реєстровій книзі №1891 (а. с. 50, зворот -51).

Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту від 12 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованому в реєстрі за №2556, ОСОБА_5 заповів належну йому частку житлового будинку, розташованого в м. Вінниці по вул. Нагірній, 50, ОСОБА_3 (а. с. 49 зворот). Інформація щодо зазначеного заповіту внесена до спадкового реєстру 12 липня 2006 року, що підтверджується витягом із спадкового реєстру № 11582221 від 31 жовтня 2007 року.

16 липня 2007 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть сер. І-АМ № 081595 від 16 липня 2007 року (а. с.45, зворот).

31 жовтня 2007 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, при цьому вказав, що спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, пережилої дружини та осіб, з якими спадкодавець проживав однією сімєю, але не перебував у шлюбі, немає (а. с. 42, зворот).

ОСОБА_8 є сином померлого ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_1, що підтверджується копією повторно виданого Свідоцтва про народження сер. 1-АМ №040942 від 20 червня 2006 року (а. с. 46), та, як вбачається з матеріалів справи, з 28 вересня 1999 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 47, зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 49) та цього ж дня державним нотаріусом ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори йому видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_5, яке складається з 49/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під № 50 по вул. Нагірній в м. Вінниці (а.с.59, зворот). Інформація щодо реєстрації видачі Свідоцтва про право на спадщину внесена до Спадкового реєстру, що підтверджується витягом із зазначеного реєстру від 16 грудня 2014 року № 39193011 (а. с. 60).

При зверненні позивачки ОСОБА_1 державним нотаріусом ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори надано розяснено (лист від 05 листопада 2015 року № 1658/02-14), що ОСОБА_3, подаючи заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, вказав про відсутність спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, у звязку з цим йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на всю частку житлового будинку. що входила до складу спадкового майна, та розяснено її право на звернення до суду (а. с. 10).

ОСОБА_1 народилася 23 червня 1951 року та їй з 01 жовтня 2006 року призначена пенсія за віком, що підтверджується посвідчення № 130639 від 03 жовтня 2006 року (а. с. 7).

Позивачка з 17 червня 1993 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 5).

Відповідно до ст. ст. 1222, 1223, 1241, 1235 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваня», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

З наведеного вбачається та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка на день смерті спадкодавця ОСОБА_5, тобто на 16 липня 2007 року, мала статус непрацездатної особи, адже її з 01 жовтня 2006 року призначена пенсія за віком. Доказів про те, що шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 розірвано чи визнано недійсним суду не надано, а тому позивачка в розумінні положень ст. 1241 ЦК України є особою, яка має право на обовязкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК україни, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як зазначалось вище, позивачка ОСОБА_1 з 17 червня 1993 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_5 з 06 березня 1967 року по день смерті також був зареєстрований за цією адресою.

Позивачка та спадкодавець постійно проживали разом з 17 червня 1993 року за цією ж адресою. Протилежного судом не встановлено. При цьому, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 419/2007, ОСОБА_1 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщин.,

Таким чином, враховуючи, що позивачка має право на обовязкову частку в спадщині, на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем та є особою, яка прийняла спадщину, позовна вимога про визнання за позивачкою права на обовязкову частку в спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_5, який помер 16 липня 2007 року, підлягає задоволенню.

Підлягає задовленню також вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд звертає увагу, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_5 видане ОСОБА_3 (відповідачу у справі) на все майно без врахуванням права позивачки на обов'язкову частку. Відповідач ОСОБА_3, при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, повідомив недостовірну інформацію про коло осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, зокрема про позивачку ОСОБА_1, яка є пережилою дружиною спадкодавця та проживала з ним однією сім'єю.

Захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК). Аналогічна позиція міститься і в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Зважаючи, що судом встановлено порушення права позивачки на обовязкову частку у зв'язку з видачею Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та її позовна вимоги щодо цього задоволена, відповідно підлягає задоволенню і вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого відповідачу ОСОБА_3,

Разом з тим, зазначені позовні вимоги не підлягають задовленню щодо відповідача - ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори. Суд погоджується з твердженнями даного відповідача про його неналежність та звертає увагу на розяснення, викладені в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судоу практику у справах про спадкування», відповідно до яких, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені щодо відповідача ОСОБА_3 з останього, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1147,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1222, 1223, 1233, 1235, 1241, 1268, 1270, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст. 69 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 269/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_5, який помер 16 липня 2007 року.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 16 грудня 2014 року державним нотаріусом ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 на 49/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами номер 50, що знаходиться по вул.Нагірній в м.Вінниці, зареєстроване в реєстрі за №2-2574.

В вимогах до ОСОБА_4 вінницької державної нотаріальної контори відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1141,70 (одна тисяча сто сорок одна гривня 70 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя