АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Щадко Марата Валерійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року в цивільній справі за ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 148 544,28 грн., що складається з: суми основного боргу - 145 100 грн., процентів - 649,10 грн., 3% річних - 335,42 грн., 22% річних - 2459,76 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1485,44 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Щадко Марат Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року змінити та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 22% річних та 3% річних.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» виникли правовідносини, що випливають з договору за вкладом на вимогу. Процентна ставка встановлена банком за вкладам на вимогу становить 0,5% річних та не змінювалася протягом терміну дії договору. Укладений між сторонами договір за вкладом на вимогу не містить визначеного розміру процентної ставки, яку банк зобов'язаний сплатити позивачу, в разі неналежного виконання банком зобов'язань за договором після закінчення строку його дії. Проте, суд 1-ї інстанції не звернув уваги на дані обставини справи та прийшов до безпідставного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 22% річних в сумі 2459,76 грн. Також, безпідставними є висновки суду 1-ї інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 335,42 грн., оскільки в період за який позивач просить стягнути 3% річних, тобто, з 28.09.2015 року по 26.10.2015 року, на розрахункові рахунки Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» було накладено арешт, в рамках виконавчого провадження. У зв'язку з чим, на підставі ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» не несе відповідальності за невиконання та/або несвоєчасне виконання своїх зобов'язань в цей період. Крім того, відповідно до чинного законодавства України 3% річних нараховуються лише на основну суму заборгованості, без врахування нарахованих процентів, якщо в договорі укладеному між сторонами не встановлено іншого порядку нарахування. Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» до суду 1-ї інстанції було надано свій розрахунок 3% річних, з якого чітко вбачається, що сума 3% річних з основної суми заборгованості в розмірі 145 100 грн. становить 333,93 грн., а не 335,45 грн. як зазначено позивачем. Однак, судом 1-ї інстанції не взято до уваги наданий відповідачем розрахунок, та в оскаржуваному рішенні не наведено жодного обґрунтування щодо неприйняття розрахунку банку.

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_5було укладено заяву - договір про відкриття поточного рахунку в гривнях, зі сплатою 0,5% річних.

Цього ж дня, 14 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_5 було укладено заяву - договір про розміщення банківського вкладу №10-1383030, предметом якого було розміщення вкладником грошових коштів в сумі 145 100 грн. з процентною ставкою 16%, на строк з 14.09.2015 року по 28.09.2015 року. Даним договором також встановлено автопролонгцію на 12 повних періодів (повний період становить 14 днів), за умови якщо вкладник не вимагатиме повернення вкладу в день його закінчення.

З наданої суду та дослідженої в судовому засіданні виписки по угоді №10-1383030 вбачається, що 14.09.2015 року ОСОБА_5 було внесено на депозитний рахунок кошти в сумі 145 100 грн. Даний факт також підтверджується квитанцією №11226418 від 14.09.2015 року.

28 вересня 2015 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 звернувся до Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк» з заявами, в яких просив відмінити автоматичну пролонгацію строку дії договору №10-1383030 від 14.09.2015 року та, у зв'язку з закінчення дії даного договору, видати грошові кошти в сумі 145 100 грн.

З банківської виписки по особовому рахунку ОСОБА_5 вбачається, що станом на 29.09.2015 року залишок коштів на особовому рахунку позивача складає 145 100 грн. - сума вкладу та 649,10 грн. - проценти за вкладом.

Оскільки Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» не повернуло ОСОБА_5 депозитні кошти разом з нарахованими відсотками, то він звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» та з урахування клопотання про збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь 145 100 грн. - суму вкладу; 649,10 грн. - проценти за вкладом; 335,42 грн. - 3% річних, 2459,76 грн. - 22% річних; 4080,93 грн. - пені та 3352 грн. - інфляції.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 основного боргу в сумі 145 100 грн., процентів в сумі 649,10 грн., а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 4080,93 грн. та інфляції в сумі 3352 грн. сторонами не оскаржується, а тому, колегія суддів перевіряє правильність висновків суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на його користь 3% річних в розмірі 335,42 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом.

З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Оскільки факт невиконання Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» своїх зобов'язань за договором №10-1383030 від 14.09.2015 року щодо своєчасного повернення ОСОБА_5 депозитних коштів разом з нарахованими відсотками достовірно встановлено, то судом 1-ї інстанції правомірно стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 3% річних за період прострочки виконання грошового зобов»язання в сумі 335,42 грн., відповідно до заявлених позивачем позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» не несе відповідальності за невиконання та/або несвоєчасне виконання своїх зобов'язань, оскільки, в період з 28.09.2015 року по 26.10.2015 року, на розрахункові рахунки банку було накладено арешт в рамках виконавчого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приписами ст.625 ЦК України чітко встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що 3% річних мають нараховуватися лише на тіло депозиту без врахування нарахованих процентів, колегія судів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Судом встановлено, сторонами не заперечується той факт, що Публічне акціонерним товариством «Український інноваційний банк» свої зобов'язання за договором №10-1383030 від 14.09.2015 року щодо своєчасного повернення ОСОБА_5 депозитних коштів разом з нарахованими відсотками не виконало. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість зі сплати грошового зобов'язання, а саме: тіла депозиту та нарахованих відсотків.

З урахуванням даних обставин справи та приписів ч.2 ст.625 ЦК України, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму простроченого грошового зобов'язання (тіла депозиту та нарахованих відсотків), з урахуванням трьох процентів річних.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду 1-ї інстанції в частині стягнення 3% річних є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення в частині у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції в частині стягнення 3% річних також не спростовують.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 22% річних - 2459,76 грн., з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Умовами договору №10-1383030 від 14.09.2015 року встановлено, що вкладник розміщує в банку грошові кошти в сумі 145 100 грн. з процентною ставкою 16%, на строк з 14.09.2015 року по 28.09.2015 року. Даним договором також встановлено автопролонгацію на 12 повних періодів (повний період становить 14 днів), за умови якщо вкладник не вимагатиме повернення вкладу в день його закінчення.

На підставі заяви від 28.09.2015 року позивач відмовився від автоматичної пролонгації строку дії договору №10-1383030 від 14.09.2015 року. Отже, зобов'язання банку перед ОСОБА_5 за договором банківського вкладу №10-1383030 від 14.09.2015 року припинились 28.09.2015 року, тобто, у строк, встановлений даним договором. З наявної в матеріалах справи банківської виписки від 29.09.2015 року вбачається, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу №10-1383030 від 14.09.2015 року депозит в сумі 145 100 грн. та проценти за вкладом в сумі 649,10 грн. обліковуються банком на особовому рахунку ОСОБА_5.

Таким чином, в подальшому між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунку (ст.ст. 1066 - 1076 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України).

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

14 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_5 було укладено заяву - договір про відкриття поточного рахунку в гривнях, зі сплатою 0,5% річних.

Іншого розміру процентної ставки після закінчення строку дії договору банківського вкладу №10-1383030 від 14.09.2015 року сторони не визначили.

Проте, суд 1-ї інстанції безпідставно не застосував до правовідносин які виникли між сторонами норми статей 1066, 1070 ЦК України та не врахував, що стягненню з банку підлягають проценти за період від дня перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника до дня фактичного повернення банком вкладу за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 148 544,28 грн., що складається з: суми основного боргу - 145 100 грн., процентів - 649,10 грн., 3% річних - 335,42 грн., 22% річних - 2459,76 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 146 084, 52 грн., що складаються з: суми основного боргу - 145 100 грн., процентів - 649,10 грн., 3% річних - 335,42 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення 22% річних в сумі 2459,76 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без зміню

У зв'язку з наведеним, на підставі ст.88 ЦПК України підлягають зменшенню судові витрати стягнуті судом 1-ї інстанції з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь держави з 1485,44 грн. до 1460,85 грн.

Керуючись ст..ст. 1066, 1067, 1070 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Щадко МаратаВалерійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 148 544,28 грн., що складається з: суми основного боргу - 145 100 грн., процентів - 649,10 грн., 3% річних - 335,42 грн., 22% річних - 2459,76 грн. скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 146 084, 52 грн., що складається з: суми основного боргу - 145 100 грн., процентів - 649,10 грн., 3% річних - 335,42 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення 22% річних в сумі 2459,76 грн. відмовити.

В частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь держави судового збору в сумі 1485,44 грн. рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року змінити, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код ЄДРПОУ 2297750) на користь держави судовий збір в сумі 1460,85 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: