АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5989/16 Справа № 183/7374/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Дніпро

08 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Повєткіна В.В.,

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Ніна Петрівна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту постійного проживання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту постійного проживання. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь ОСОБА_5, якому на праві приватної власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після смерті дідуся були його діти: її батько - ОСОБА_6, який постійно мешкав з дідусем з 2009 року, та її тітка - ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі, та яка у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_6, після смерті якого вона у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеного домоволодіння їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що відповідач оформила спадщину після смерті дідуся ОСОБА_5 повністю тільки на себе. Тому позивач вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом (том 1 а.с.3-5).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту постійного проживання - відмовлено (том 1 а.с.250-255).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2 а.с. 3-5, 21-22).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського МРУЮ у Дніпропетровській області 03 вересня 2014 року здійснено актовий запис № 50.

Після смерті ОСОБА_5 з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_3 - дочка померлого.

Згідно довідки № 531 від 25 березня 2015 року, виданої виконкомом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_5 мешкав в АДРЕСА_1 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 - один.

17 серпня 2015 року на ім'я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 є батьком позивачки ОСОБА_2, рідним братом відповідачки ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, про що 03 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського МРУЮ у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 19.

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_2 - дочка померлого, та з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 звернулася - ОСОБА_7 - дружина померлого.

З довідки № 1934 від 02 жовтня 2015 року, виданої виконкомом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_6 мешкав в АДРЕСА_1 без реєстрації по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 - один.

23 жовтня 2015 року постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1.

Також, судом встановлено, що між померлим ОСОБА_6 та його батька періодично виникали конфлікти з приводу чого їх донька ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ.

Так, з постанови про закриття кримінального провадження від 17 травня 2013 року вбачається, що 04 квітня 2013 року до Новомосковського МВ ГУМВС надійшла заява ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6 спричиняє тілесні ушкодження своїм батькам. В ході досудового розслідування батьки ОСОБА_3 СМЕ не проходили, а тому кримінальне провадження було закрите.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_3 від 27 травня 2013 року вбачається, що 24 травня 2013 року до чергової частини Новомосковського МВ ГУМВС надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що її брат ОСОБА_6 постійно вчиняє сварки після чого ображає матір ОСОБА_8 нецензурною лайкою. В ході проведення перевірки та виїзду на місце встановлено, що ОСОБА_6 за вищевказаною адресою не мешкає, за фактом образ на адресу матері Новомосковським МВ відносно ОСОБА_6 23 травня 2013 року був складений адміністративний протокол.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який з 2006 року працював дільничним інспектором, пояснив, що ОСОБА_6 не мешкав в будинку у АДРЕСА_1, оскільки батьки після повернення його з місць позбавлення волі до хати не пускали і він ночував у сараї, де навіть не було його особистих речей.

Також було встановлено, що ОСОБА_6 в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований не був.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 1296, 1301 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що під час розгляду справи не було встановлено, що відповідачка, якій видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, не мала права на спадкування на весь будинок, суд 1 інстанції, дійшов висновку щодо відсутності підстав у задоволенні позову в цій частині.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту постійного проживання, суд 1 інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини після останнього за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої позовних вимог, відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, якою встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду є обґрунтованими й відповідають обставинам справи, зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Так, зі справи вбачається, що ОСОБА_6, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3, на час відкриття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, постійно з останнім не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Також вбачається, що ОСОБА_6І навіть не мав за зазначеною адресою ніяких особистих речей, проти чого, до речі, не заперечували апелянт та її представник в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги щодо неповно з'ясовано судом 1 інстанції обставин, що мають значення для справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд в повній мірі з'ясував обставини справи, дослідив докази надані сторонами, в судовому засіданні допитав свідки, як зі сторони позивача, та і зі сторони відповідача, та надав їм оцінку.

Посилання апелянта на те, що факт постійного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується тим, що він помер за зазначеною адресою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ця обставина не має значення для вирішення спору по суті, бо не підтверджує факту постійного проживання ОСОБА_6 на час відкриття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: