Справа № 535/485/16-ц
Провадження № 2/535/257/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого - Мальцева С.О.,

з секретарем судового засідання - Білик Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Котелевська державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,83 га, що складається з: земельної ділянки площею 0,47 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Молодіжна, 47, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області та земельної ділянки площею 0,36 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Кленова, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області та належала моєму батькові ОСОБА_7, який помер 08 лютого 2014 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 041891, виданого ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району Полтавської області 14.05.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивач через канцелярію Котелевського районного суду Полтавської області подав заяву, якою просив задовільнити його позов у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та провести розгляд даної справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Котелевського району Полтавської області надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі та зрозумілі, просили судовий розгляд даної справи провести без участі представника селищної ради.

Треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, надали письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Котелевська державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області просили розглянути справу без їх участі, у вирішенні даного питання поклалися на розсуд суду.

Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач послався на те, що він , ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про народження серії I-КЕ № 318497, видане Котелевським райбюро ЗАГС Полтавської області 17.01.1974 року.

08 лютого 2014 року мій батько ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 263145, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області 10.02.2014 року.

За свого життя ОСОБА_7 заповів на випадок своєї смерті приватизовану земельну ділянку розміром 0,83 га своєму онуку ОСОБА_3 (моєму сину), про що свідчить заповіт, посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_8 25.11.1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 18.

Відповідно до довідки № 29, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області 21.01.2016 року вбачається, що мій батько був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому на час відкриття спадщини (08.02.2014 року) з гр. ОСОБА_7 за вищевказаною адресою проживали: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_1 Я (син), ОСОБА_9 невістка, ОСОБА_3 онук, ОСОБА_10 онук.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-ти місячного строку він не заявив про відмову від неї.

У встановлений законом 6 ти місячний строк мною до Котелевської державної нотаріальної контори було подано відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7.

Натомість, мій син як спадкоємець по заповіту подав до нотаріальної контори заяву про відмову від її прийняття.

Крім того, про відмову від прийняття спадщини за законом як спадкоємці першої черги заявили дружина покійного ОСОБА_4 (моя мати), діти покійного ОСОБА_5 (мій брат) та ОСОБА_6 (моя сестра).

На даний час у провадженні Котелевського ДНК заведена спадкова справа № 114/2014 на майно ОСОБА_7 і я являюся єдиним спадкоємцем.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове майно після смерті батька складається з:

-земельної ділянки загальною площею 0,83 га, в тому числі: земельної ділянки площею 0,47 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Молодіжна, 47, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області та земельної ділянки площею 0,36 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Кленова, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області.

Вказана земельна ділянка належала моєму батькові ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 041891, виданого ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району Полтавської області 14.05.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38.

Для оформлення своїх спадкових прав мною нотаріусу було надано державний акт на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 041891 від 14.05.1998 року.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві.

Відповідно до п 4.20 гл. 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Державний нотаріус був позбавлений можливості видати мені свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки на запит Котелевської ДНК за № 778/02-14 від 09.09.2015 року відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області мені, як спадкоємцю, не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

А тому мені було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування вищевказаного нерухомого майна, про що свідчить лист за № 14/02-14 від 20.01.2016 року.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцеві, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє мене можливості як спадкоємця отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Вважаю, що мій позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що оскільки ОСОБА_1 за свого життя отримав у приватну власність земельні ділянки з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даних земельних ділянок не може слугувати підставою для позбавлення мене права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. ст. 40, 121 ЗК України ( в редакції, що діє на сьогодні) громадянам України можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Натомість, з державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 041891 від 14.05.1998 року вбачається, що земельна ділянка, яка належала моєму батькові, була надана йому з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить на сьогодні п. г ч. 3 ст. 22 ЗК України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства надаються несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і обєднанням громадян, а не громадянам України ( фізичним особам).

До того ж, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям ЗК України № 2768-III від 25.10.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову.

Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, а відповідач при цьому визнав вказані вимоги, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Котелевська державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, - задовільнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,83 га, що складається з: земельної ділянки площею 0,47 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Молодіжна, 47, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області та земельної ділянки площею 0,36 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, і розташована за адресою: вул. Кленова, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області та належала моєму батькові ОСОБА_7, який помер 08 лютого 2014 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 041891, виданого ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району Полтавської області 14.05.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38.

3.Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4.Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії.

С У Д Д Я: ОСОБА_11