У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій неправомірними та стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 вересня 2009 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», укладено договір строкового банківського вкладу, за умовами якого він передав відповідачу вклад у розмірі 15 тис. грн на строк до 19 січня 2010 року зі сплатою 20 % річних. У встановлений договором строк відповідачем йому виплачено суму нарахованих відсотків, а лише у грудні 2011 року було повернуто суму вкладу, але проценти за період з січня 2010 року по грудень 2011 року йому не виплачено.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив визнати дії ПАТ «Комерційний банк «Надра» неправомірними та стягнути з нього суму невиплачених процентів у розмірі 5 753 грн 42 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_3 суму процентів за договором строкового банківського вкладу від 19 січня 2009 року у розмірі 5 753 грн 42 коп. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року рішення районного суду у частині задоволення позову ОСОБА_3 скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні в цій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 у частині стягнення суми процентів за договором строкового банківського вкладу за період з 20 січня 2010 року по 20 грудня 2011 року, суд першої інстанції виходив із того, що банк взяті на себе зобов'язання не виконав, чим порушив умови договору та позбавив позивача права вільно володіти та розпоряджатись належними йому грошовими коштами.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у задоволеній частині позову та відмовляючи у цих вимогах, виходив із того, що на час звернення ОСОБА_3 з позовом до суду у ПАТ «Комерційний банк «Надра» було введено тимчасову адміністрацію і застосуванню підлягають положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Такий висновок апеляційного суду є правильним, відповідає матеріалам справи й вимогам закону.

Судом установлено, що 19 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку вклад у розмірі 15 тис. грн на строк до 19 січня 2010 року зі сплатою 20 % річних. 19 січня 2010 року банк частково виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором та виплатив ОСОБА_3 суму нарахованих відсотків. При цьому лише 19 грудня 2011 року, 20 грудня 2011 року та 21 грудня 2011 року частинами повернув основну суму вкладу у розмірі 15 тис. грн.

Постановою Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 лютого 2015 року у ПАТ «Комерційний банк «Надра» з 6 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, дія якої продовжено рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року до 5 червня 2015 року.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, правильно врахував зазначені положення Закону про те, що на момент звернення ОСОБА_3 з позовом до суду 13 лютого 2015 року та на час ухвалення рішення судом першої інстанції, 12 травня 2015 року, у ПАТ «Комерційний банк «Надра» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2001 цс 15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду та рішення суду першої інстанції ухвалено після введення у банку тимчасової адміністрації, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те, що не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації поза межами системи гарантування вкладів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик