Справа №162/1669/15-ц
Номер провадження 2/162/229/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Труша В.О.,

при секретарі Будько І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника відповідача

Любешівської селищної ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення ради та зобов"язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області (далі- Любешівська селищна рада), ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення ради та зобов"язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона 28 лютого 2013 року подала до Любешівської селищної ради заяву про надання їй в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у задоволенні якої рішенням селищної ради № 24/26 від 22.03.2013 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок та повідомлено про повторний розгляд звернення після розроблення та затвердження детального плану територій.

03 жовтня 2014 року на сесії Любешівської селищної ради 90 громадянам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва. Під час розгляду цього питання депутатам було повідомлено про наявність і її заяви, однак на голосування її заяву винесено не було і рішення з цього приводу не приймалося.

Серед осіб, яким зазначеним рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою був ОСОБА_3, який порівняно із нею не має переважного права на отримання земельної ділянки.

Рішенням Любешівського районного суду від 27 травня 2015 року було визнано протиправною бездіяльність Любешівської селищної ради та зобов'язано відповідача розглянути її заяву від 28 лютого 2013 року.

Однак, рішенням Любешівської селищної ради № 42/39 від 19 серпня 2015 року їй відмовлено у наданні земельної ділянки через її відсутність, а вільні земельні ділянки в цей день були розподілені між учасниками бойових дій.

Враховуючи наведене, а саме те, що при розгляді селищною радою заяв про надання земельних ділянок для будівництва не було враховано її переважного права на виділення земельної ділянки, передбаченого Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Конвенцією про права інвалідів, просила визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради № 35/28 від 03 жовтня 2014 року у частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3; зобов'язати Любешівську селищну раду у першочерговому порядку розглянути її заяву від 28 лютого 2013 року про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва та прийняти рішення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва з врахуванням її переважних прав на виділення земельної ділянки.

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 3 Цивільно процесуального кодексу України (далі- ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 3 статті 123 Земельного Кодексу (далі - ЗК ).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 ЗК.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом- після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина 6 статті 123 ЗК ).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб"єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС ).

Таким чином, при прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду відповідач здійснював владні управлінські функції, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 19 січня 2016 року у справі № 22-3690а15, що відповідно до статті 360-7 ЦПК є обов"язковою для застосування всіма судами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

На виконання вимог, передбачених частиною 2 статті 206 ЦПК суд роз"яснює позивачу, що розгляд такої справи повинен здійснюватись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно квитанцій № 8 від 10 грудня 2015 року та №153 від 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 у Любешівському відділенні АТ «Державний ощадний банк України» по даній справі було сплачено 974 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2016 року по цивільній справі № 162/1669/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено стягнути з Любешівської селищної ради та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 511 грн. 56 коп. з кожного- витрат по сплаті судового збору.

Виконавчий лист №162/1669/15-ц, виданий Любешівським районним судом 12 квітня 2016 року, виконаний частково- стягнуто з Любешівської селищної ради на користь ОСОБА_1 511 грн. 56 коп., що підтверджено платіжним доручнням Любешіської селищної ради від 09 серпня 2016 року.

Відповідно до частини 2 статті 380 ЦПК у разі якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді провадження у справі закрито, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 205, частиною 2 статті 380 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення ради та зобов"язання вчинити дії- закрити.

Управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути ОСОБА_1 сплачені 974,40 грн. ( дев"ятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок судового збору (квитанції №8 та №153 Любешівського відділення АТ "Державний ощадний банк України" від 10 грудня 2015 року та 23 листопада 2015 року).

Допустити поворот виконання рішення апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2016 року та зобов"язати ОСОБА_1 повернути Любешівській селищній раді Любешівського району Волинської області безпідставно стягнуті з неї кошти в сумі 511,56 грн. ( п"ятсот одинадцять) гривень 56 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а якщо її було постановлено без участі особи, яка оскаржує ухвалу- протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_6