Справа № 202/3004/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1

при секретарі - - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 406», про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_4, у якому просить суд: витребувати у відповідача документи на підтвердження права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартиру за адресою: АДРЕСА_1, як на майно, яке є сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.08.1980 року.

У 1990 році була отримана кооперативна квартира за адресою: АДРЕСА_2. Ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 406 від 26.07.1990 року № 358 був виданий Виконкомом Індустріального району м. Дніпропетровська члену кооперативу № 406 ОСОБА_5. У зазначеному ордері перелічений склад сімї: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

На підставі відповіді ОК «ЖЬК № 406» від 03.03.2016 року на запит адвоката членом кооперативу була ОСОБА_5 бабуся чоловіка. ОСОБА_5 сплатила тільки вступний внесок, в подальшому всю суму сплатив ОСОБА_4. Також ОСОБА_5 вибула з членів кооперативу з 17.11.1990 року, перебувала на реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 17.09.1999 року по 19.10.1990 року. На підставі Протоколу Загальних зборів членів ЖБК №406 від 24.11.1990 року ОСОБА_5 була виключена з членів кооперативу та прийнятий членом кооперативу ОСОБА_4 з передачею паю. Станом на 1992 рік вся сума пайового внеску за зазначену квартиру була сплачена в повному обсязі у розмірі 8795 крб., що підтверджується також довідкою ЖБК № 406 від 28.01.2016 року. Діти, народжені від їх шлюбу, членами кооперативу не перебували та не перебувають, участі у сплаті пайового внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не брали.

20.02.2007 року шлюб між нею та ОСОБА_4 був розірваний. Весь пайовий внесок був сплачений під час шлюбу між нею та відповідачем, навіть вступний пайовий внесок був сплачений за його бабусю ОСОБА_4 Після розлучення з 2007 року її чоловік переїхав проживати у інше житло, а 27.05.2011 року він знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки пайові внески за квартиру були сплачені ними як подружжям, за час перебування у шлюбі, то після повної сплати пайових внесків спірна квартира стала належати їм на праві спільної сумісної власності.

Після розлучення вона залишилась проживати у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, несе повністю витрати по утриманню цієї квартири. Колишній її чоловік допомоги не надавав та не надає. З 1990 року та по теперішній час вона зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншого житла не має. Поділ квартири вони з відповідачем не проводили та будь-яких угод з цього приводу не укладали. Про те, що її чоловік є членом кооперативу вона дізналась лише після відповіді ОК «ЖБК № 406» у березні 2016 року на запит адвоката. У квітні 2016 року її чоловік оформив право власності відповідно до діючого законодавства України на всю спірну квартиру без урахування її прав, як співвласниці. Про це вона дізналась вже у квітні 2016 року від голови кооперативу № 406, після надання ОСОБА_4 відповідних документів на підтвердження права власності на спірне нерухоме майно.

Через викладені обставини вона вимушена звернутися до суду із позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В обґрунтування позиції посилалися на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та посилаючись на викладені у письмових запереченнях обставини просили відмовити у задоволенні вимог позивачки у повному обсязі. Просили застосувати до вимог позивачки строк позовної давності.

Представник третьої особи ОК «ЖБК № 406» в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що 10.03.1988 року бабуся відповідача ОСОБА_5 внесла до ЖБК № 406 пайовий внесок у розмірі 2820 рублів. В подальшому вказаний пай був переданий відповідачу фактично в якості дарунку від бабусі.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1980 рок по 20.02.2007 року.

Під час перебування у шлюбу сторін, у 1990 році бабусею відповідача була отримана кооперативна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Ордер на вказане житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 406 від 26.07.1990 року № 358 був виданий Виконкомом Індустріального району міста Дніпропетровська члену кооперативу № 406 - бабусі відповідача ОСОБА_5 на склад сімї з 5-ти чоловік: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Як встановлено судом, бабкою відповідача, ОСОБА_5, було сплачено лише вступний внесок за спірну квартиру, 19.10.1990 року її було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, а відповідно до Протоколу Загальних зборів членів ЖБК №406 від 24.11.1990 року ОСОБА_5 було виключено з членів кооперативу та прийнято членом кооперативу її онука - відповідача ОСОБА_4, з передачею паю.

Станом на 1992 рік вся сума пайового внеску за спірну квартиру була сплачена відповідачем у повному обсязі в розмірі 8795 руб., що підтверджується довідкою ЖБК № 406 від 28.01.2016 року, а саме: у квітні 1991 року відповідач сплатив пайовий внесок у розмірі 175 руб., у лютому 1992 року 358 руб., у серпні 1992 року 2000 руб., у грудні 1992 року 3442 руб.

20.02.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

27.05.2011 відповідача було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2, та з цього часу у спірній квартирі він не проживає. Однак, відповідач з 24.11.1990 року по даний час є членом ОК «ЖБК № 406» та головним квартиронаймачем спірної квартири.

Позивач з 1990 року по даний час зареєстрована і проживає у спірній квартирі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за відповідачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на той час, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру набуває право власності на це майно.

На підставі ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю у редакції 1969 року, що діяв на час виникнення права власності на квартиру, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.п. 6, 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року „Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст. 15 Закону України „Про власність", п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону „ Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст.22 КпШС України та ст. 60 Сімейного кодексу України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 1 статті 73 ЦПК встановлено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як встановлено судом, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 20.02.2007 року, однак із позовом до суду позивач звернулася лише 13 травня 2016 року, тобто після закінчення встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Із клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач до суду не зверталася, причин поважності пропуску строку позовної давності суду не повідомила.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук