Справа № 758/8688/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

народних засідателів Пєхоти М.І. та Тарасової Т.В.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю представника заявника - лікаря-психіатра Нечипоренка М.Г.,

прокурора Іванової О.П.,

в присутності особи, стосовно якої вирішується питання надання

психіатричної допомоги, - ОСОБА_2,

законного представника особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за заявою Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м.Києві Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заінтересована особа: ОСОБА_3, про госпіталізацію до психіатричному закладу особи, визнаної недієздатною, -

В С Т А Н О В И В :

12.07.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до ТМО «Психіатрія» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивна тим що, 11.07.2016 р. о 10.10 год. за направленням дільничного лікаря-психіатра психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 була доставлена до ТМО «Психіатрія». Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.10.2001 р. ОСОБА_2 визнана недієздатною, її опікуном є ОСОБА_3, яка наполягає на госпіталізації підопічної до стаціонару. Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації ОСОБА_2 до ТМО в судовому порядку.

В судовому засіданні представник психічного закладу Нечипоренко М.Г. (за довіреністю), який також є і лікарем-психіатром, підтримав заяву та дав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі і те, що хвора потребує стороннього догляду та нагляду, показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду не виявлено. Але, враховуючи категоричне наполягання опікуна на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4, психіатричний заклад вирішив звернутися до суду для вирішення цього питання. Додав, що госпіталізація пацієнтки була планова, за направленням дільничного лікаря-психіатра, загострення психічного стану у ОСОБА_2 не має, за своїм діагнозом (виражена розумова відсталість) вона є безпечною для оточуючих та не вчиняє ніяких дій, які б були небезпечні для неї та оточуючих. Крім того, на теперішній час хвора може отримувати лікування амбулаторно та не потребує лікування саме6 в умовах стаціонару. Вказав, що для таких хворих є спеціалізовані інтернати.

В судовому засіданні недієздатна особа ОСОБА_2, присутність якої відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, до факту госпіталізації ставиться байдуже і не може висловитися з цього приводу.

Законний представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізації її підопічної, яка є її племінницею, та пояснила, що вона 07.07.2016 р. отримала направлення у лікаря-психіатра для ОСОБА_2, бригаду ШМД викликала, оскільки підопічна боїться громадського транспорту. Наполягає, що ОСОБА_2 потребує лікування в стаціонарі, оскільки того, лікування, яке їй призначив дільничний лікар-психіатр, вона вважає недостатнім. Влаштовувати підопічну в інтернат, вона не буде.

Прокурор в судовому засіданні вважала необхідним відмовити в госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу, оскільки відсутні встановлені законом підстави для цього.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.10.2001 р. у цивільній справі № 2-2443/01 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнана недієздатною. Розпорядженням Дніпровської РДА в м.Києві від 11.12.2001 р. № 195 опікуном на ОСОБА_2 призначена ОСОБА_3.

11.07.2016 р. о 10.10 год. психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, була доставлена до ТМО «Психіатрія». Особа госпіталізована на підставі направлення лікаря-психіатра Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 07.07.2016 р. в зв'язку з погіршенням психічного стану (в направленні відображено, що стереотипні скарги опікуна: била головою об стінку, шкрябала собі обличчя). Госпіталізація відбулася за згодою ОСОБА_3

На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна.

Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Як вбачається з наданих документів, ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи за психічним захворюванням безстроково.

Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 12.07.2016 р., комісія, оглянувши ОСОБА_2, прийшла до висновку, що, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі і те, що хвора потребує стороннього догляду та нагляду, показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду не виявлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу відсутні. А відтак заява ТМО «Психіатрія» не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу ", Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р., керуючись ст.ст.281-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м.Києві Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заінтересована особа: ОСОБА_3, про госпіталізацію недієздатної ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя: Н. М. Ларіонова
Народні засідателіМ.І.Пєхота Т.В.Тарасова