УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати незаконними дії комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП Маріупольське ВУ КВГ») щодо повірки приладу обліку води за рахунок позивача;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок платежів з урахуванням обліку приладу за попередні місяці і здійснити повірку приладу обліку води за власний (відповідача) рахунок.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 23 квітня 2015 року він отримав припис КП «Маріупольське ВУ КВГ» про необхідність проведення до 23 травня 2015 року повірки лічильника холодної води, встановленого за адресою його проживання: АДРЕСА_1, у зв'язку із закінченням міжповірочного інтервалу, у якому також зазначалося про проведення комплексу робіт, пов'язаних з демонтажем та монтажем приладів обліку води, за які він повинен сплатити 100 грн 66 коп.

Крім того позивач вказував, що за надані послуги з водопостачання та водовідведення у червні 2015 року відповідачем йому було нараховані 412 грн 51 коп., а за липень - 449 грн 01 коп., тобто без врахування показів встановленого у нього лічильника води.

Посилаючись на те, що він такої кількості води не споживав, а оплату проводив за даними свого лічильника, при цьому на його звернення 10 серпня 2015 року відповідачем було відмовлено у проведенні періодичної повірки його лічильника за рахунок КП «Маріупольське ВУ КВГ», ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15, та виходили з того, що у спірний період витрати з періодичної повірки лічильників, які перебувають у власності споживача, до структури тарифів ПАТ КП «Маріупольське ВУ ВКГ» на постачання холодної води та водовідведення не включені і не відшкодовуються, дійшовши обґрунтованого висновку, що відповідач не може здійснювати повірку лічильників за власний рахунок, як це передбачено ч. 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Крім того враховуючи, що у визначений термін не було проведено чергової повірки лічильника, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для перерахунку плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки остання нарахована відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а саме з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (а. с. 128).

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана