Справа № 502/150/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати - ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалось із ? частини житлового будинку в АДРЕСА_1 та єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, був її чоловік та батько позивача - ОСОБА_3, який на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, проте не оформив своїх спадкових прав в нотаріальній конторі. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із вищезазначеного житлового будинку. Однак правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, за життя спадкодавців зроблено не було. Позивач прийняв спадщину після смерті батька шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, після чого він звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини та приватним нотаріусом Богачовою Н.М., було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій нотаріус зазначила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок на його ім'я, неможливо, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, тому нотаріус порекомендувала позивачу звернутись до суду. На підставі викладеного позивач просив суд встановити факт належності вищевказаного житлового будинку його матері та батькові, і визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Одеської області в порядку спадкування після смерті батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Після відкриття провадження у справі позивач в судове засідання не з'явився однак надав заяву про те, що позов підтримує, просить справу розглянути без його участі.

Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглянути за його відсутності.

На підставі письмових заяв позивача та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_2, про що свідчить актовий запис про смерть № 384 від 09.12.2005 року /а.с. 6/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради від 21 січня 2016 року, за вих. №154, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на день смерті проживала в АДРЕСА_1 /а.с. 7/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача - ОСОБА_3, вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 283 від 14.04.2015 року /а.с. 8/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради 29 липня 2015 року за № 10602, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на день смерті проживав в АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

Відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 98 від 15 квітня 1961 року, позивач є сином, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року /а.с. 10/.

Відповідно до копії актового запису № 11 від 24.01.1952 року, складеному відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до рішення виконкому Кілійської міської ради № 62 від 18 лютого 1957 року спадкодавцям, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку площею 600 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

Згідно договору, посвідченого Кілійською районною державною нотаріальною конторою за реєстром № 768/1 від 03 квітня 1957 року батькам позивача було передано вказану земельну ділянку за зазначеною адресою на праві безстрокового користування, та 19.03.1960 року виконкомом Кілійської міської ради було надано дозвіл на виконання будівельних робіт /а.с. 12-14/.

Згідно технічного паспорту, складеного 05.08.2015 року комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м.; господарських будівель: літ. Б - сарай, літ. В - гараж, літ. Г - сарай, літ. Д - навіс; надвірних споруд: №№ 1-4, І, побудованих в період 1950-1980 р.р. Інвентаризаційна вартість житлового будинку складає - 103592 грн. /а.с. 17/.

Відповідно до довідки КП КРР «РБТІ» від 31 серпня 2015 року за вих. №555 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано /а.с. 18/.

Згідно постанови приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.01.2016 року, зазначено, що правовстановлюючий документ на житловий будинок в АДРЕСА_1 відсутній, право власності за померлим ОСОБА_4 не зареєстровано, в зв'язку з чим нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 та роз'яснила позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом /а.с. 19/.

Відповідно до інформації Кілійської районної державної нотаріальної контори від 02.02. 2016 року вих. № 4/01-16, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, не заводилась та в передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини, ніхто не звертався /а.с. 26/.

Відповідно до інформації приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М. від 08.02.2016 року за вих. № 23/01-16, після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, була заведена спадкова справа за № 78/2015 за заявою про прийняття спадщини від імені позивача, ОСОБА_1, інших заяв до приватного нотаріуса не надходило /а.с. 28/.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Отже, з досліджених доказів вбачається, що спірний житловий будинок було збудовано в період шлюбу батьків позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з отриманням відповідного дозволу на його будівництво та на відведеній для цієї мети земельній ділянці, в зв'язку з чим він є спільною сумісною власністю подружжя.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що батько позивача - ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину у вигляді належної його дружині ОСОБА_2 частки житлового будинку, яка відкрилась після її смерті, оскільки він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, ОСОБА_4 після смерті дружини став володіти всім житловим будинком.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України прийняв в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадщину у вигляді належного його батьку житлового будинку, яка відкрилась після його смерті, оскільки у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Беручи до уваги те, що оформлення позивачем спадщини у вигляді відповідного будинку в нотаріальному поряду неможливе в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, в зв'язку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, ст. ст. 112 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1, - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у тому числі на підставі спадкування ? частки будинку, належної ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м.; господарських будівель: літ. Б - сарай, літ. В - гараж, літ. Г - сарай, літ. Д - навіс; надвірних споруд: №№ 1-4, І, - в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников