Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2016 р. м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_4, Черкаської районної державної адміністрації про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту та скасування реєстрації,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Черкаської районної державної адміністрації про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту та скасування реєстрації.

Позивач вказує, що листом за підписом голови Черкаської районної державної адміністрації № 01-54/204 від 24.04.2007 року, ОСОБА_5 було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, розташованої в адміністративних межах Будищанської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 31 липня 2009 року №272 затверджено акт від 21 липня 2009 року щодо обстеження земельних ділянок, розташованих в адміністративних межах Будищанської сільської ради за межами населеного пункту, загальною площею 13,3632 га. Вказаним розпорядженням переведено обстежувані ділянки із земель загального користування, зайнятих чагарниками, до земель запасу із визначенням виду угідь «пасовища». Пунктом 3 розпорядження, земельні ділянки віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 вересня 2009 року №323 затверджено проект відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність в тому числі і ОСОБА_5, земельну ділянку загальною площею 1,9252 га, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради за межами населеного пункту.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 02.09.2015 року по справі № 2-ц/793/106/15, розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації № 272 від 31 липня 2009 року визнано незаконним та скасовано.

Позивач вважає, що розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 вересня 2009 року №323, яке видано на підставі розпорядження того ж субєкта владних повноважень від 31 липня 2009 року № 272 та яким затверджено проект із землеустрою, порушує законодавчі вимоги щодо неможливості перебування земель, зайнятих річками та прибережними захисними смугами у приватній власності, як і перебування у приватній власності земельної ділянки під пасовища.

За результатами геодезичних обмірів всього масиву земельних ділянок встановлено, що останні частково охоплюють межі прибережної захисної смуги р. Вільшанка та включають землю під водним об'єктом - ставком, лінія урізу води якого знаходиться в межах відведеної в подальшому ділянки.

Відповідно до розробленого картографічного відображення меж відведеної земельної ділянки та лінією урізу води вбачається, що зі східної сторони ділянки лінія урізу води проходить на відстані 48,17 метрів, а із західної сторони на відстані 11,10 метри від межі відведеної ОСОБА_5 земельної ділянки, згідно затвердженого проекту відведення.

Таким чином, ОСОБА_5 відведено частину земельної ділянки, зайнятої водним об'єктом ставком та прибережною захисною смугою р. Вільшанка.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води. Для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари ширина смуги складає 25 метрів.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки (ст. 61 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 88 Водного кодексу України - землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Позивач вказує, що Черкаською РДА порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки, оскільки в силу вимог ст. 58 Водного кодексу України землі під водними обєктами та землі, зайняті прибережними захисними смугами, мають бути віднесені до категорії земель водного фонду.

Згідно п.«а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Крім того, затвердження проекту відведення земельних ділянок та передача у приватну власність земельних ділянок порушує вимоги Земельного та Водного кодексів України в частині неможливості перебування таких земель у приватній власності.

В обґрунтуванні місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, спірну земельну ділянку планувалось використати для вирощування багаторічних культур фруктових дерев, проте на думку позивача, даний вид угідь не є властивим для «пасовищ», що свідчить про незаконність розпорядження голови Черкаської РДА щодо передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищевказані порушення вимог земельного законодавства при виданні оскаржуваного розпорядження, позивач просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 21 вересня 2009 року №323 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 1,9252 га, розташованої в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №528889 виданий 14 грудня 2009 року ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1089, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, переданої у власність ОСОБА_5 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Крім того зазначив, що немає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки про порушені інтереси держави прокурор довідався в листопаді 2014 року.

Відповідач-представник Черкаської РДА в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення Черкаська РДА повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, проте в своїх письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи зауважила, що позовні вимоги прокурора є безпідставними і необгрунтованами через відсутність належних і допустимих доказів. Крім того відповідач просила застосувати строки позовної давності як підставу для відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 в судове засідання 30 серпня 2016 року не зявився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку. Відповідно пояснень по суті останній суду не надавав, проте на попередніх судових засідань заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Листом № 01-54/204 від 24.04.2007 року, за підписом голови Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_5 було надано дозвіл на замовлення у відповідної організації розробки проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га в адмінмежах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту.

20 липня 2009 року було проведено обстеження земельних ділянок, загальною площею 13,3632 га із земель загального користування (чагарники) в адмінмежах Будищанської сільської ради, за межами населеного пункту, результати якого закріплені у відповідному акті. В ході даного обстеження встановлено, що на земельних ділянках, загальною площею 13,3632 га, які обліковуються як землі загального користування (чагарники) в адміністративних межах Будищанської сільської ради, за межами населеного пункту, фактично находиться під пасовищем. Оскільки земельні ділянки відповідають архітектурним, санітарним, природоохоронним, протипожежним вимогам, комісія вважала за доцільне перевести вищевказані земельні ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення (пасовища) із земель загального користування (чагарники).

В подальшому розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 31 липня 2009 року №272 затверджено вищевказаний акт обстеження земельних ділянок, загальною площею 13,3632 га. Даним розпорядженням переведено обстежувані ділянки із земель загального користування, зайнятих чагарниками, до земель запасу (пасовища) в адміністративних межах Будищанської сільської ради, за межами населеного пункту. Крім того, земельні ділянки віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно довідки Управління Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області від 11.08.2009 року № 4918/01-09, станом на 10.08.2009 року, земельна ділянка, площею 0,2 га, передбачена для відводу ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, обліковується як землі запасу (пасовища) в адмінмежах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту.

12 серпня 2009 року були закріплені умови відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, на підставі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, в яких визначено, що земельна ділянка відводиться за рахунок земель запасу (пасовища) у власність і власник земельної ділянки повинен використовувати землю відповідно до цільового призначення.

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 вересня 2009 року №323 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», затверджено проект відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно у власність в тому числі і ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 1,9252 га, за рахунок земель запасу, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Даним розпорядженням земельну ділянку віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.

На підставі даного розпорядження 14 грудня 2009 року, ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9252 га, для ведення особистого селянського господарства, серії ЯИ №528889.

Одним із основних принципів Земельний Кодекс України (Далі - ЗК України), визначає принцип раціонального використання та охорони земель. Відтворюючи дієвість цього принципу, ЗК України поділяє земельний фонд України, який складають усі землі країни в межах її території, за особливим правовим режимом та основним цільовим призначення на категорії.

ст..19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватись за різними видами призначення.

Відповідно до ст.. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

ст..ст. 31,33-37 ЗК України встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Так, згідно зі ст.. 33 ЗК України - земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону і таким законом є Закон України від 15.05.2003 року № 742-1У «Про особисте селянське господарство».

Натомість, правовий режим земельних ділянок для «пасовищ» встановлений ч. 1 ст. 34 ЗК України, передбачає, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Тобто, в даному випадку має місце різний правовий режим земельних ділянок, що відводяться для ведення особистого селянського господарства та земель для випасання худоби (пасовищ).

При цьому абзац другий ч. 5 ст. 20 ЗК України встановлює, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст. 31, 33-37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель, земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правилами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

ст.. 1 Закону України «Про землеустрій», в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин, містить визначення поняття «цільового призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законом порядку. Документація із землеустрою відповідно до даної статті - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначаються в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи із принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, суд вважає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитись в порядку встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, потребує обовязкового дотримання механізму такої зміни, який на час виникнення правовідносин був визначений «Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502. Обовязковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади: органом земельних ресурсів, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини. Крім того проект відведення земельної ділянки підлягає державній землевпорядній експертизі.

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації № 272 від 31.07.2009 року, земельні ділянки загальною площею 13,3632 га були переведені із земель загального користування (чагарники) до земель запасу з режимом використання (пасовища) та віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення, тобто фактично оскаржуваним розпорядженням було змінено вид використання землі в межах її цільового призначення без розроблення відповідної документації із землеустрою, як передбачено ст.. 1 Закону України «Про землеустрій», ЗК України та вищевказаним «Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб».

ст.. 21 ЗК України передбачено, що встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Суд прийшов до висновку, що акт обстеження земельних ділянок загальною площею 13,3632 га із земель загального користування (чагарники) в адмінмежах Будищанської сільської ради, за межами населеного пункту від 20.07.2009 року, на підставі якого фактично і було встановлено цільове призначення спірної земельної ділянки, не є документацією із землеустрою в розумінні ст.. 1 Закону України «Про землеустрій» та «Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», без розроблення якої встановлення цільового призначення земельної ділянки є неможливим та таким, що суперечить вимогам земельного законодавства..

Правовий режим «пасовищ» встановлений ч. 1 ст. 34 ЗК України, передбачає, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

ст.. 121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, і дана стаття також не передбачає передачу в власність громадянам земельних ділянок, які використовуються для випасання худоби, тобто «пасовища».

Оскільки передання у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення з режимом використання «пасовища», саме до яких і відноситься спірна земельна ділянка, земельним законодавством не передбачено, правовий режим використання «пасовищ» передбачає тільки отримання даної земельної ділянки в оренду, а тому розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації № 323 від 21.09 2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 1,9252 га є таким, що суперечить вимогам земельного законодавства, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що підставою видачі ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку стало незаконне розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації № 323 від 21.09 2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 1,9252 га, розташовану - Черкаська область, Черкаський район, Будищенська сільська рада, за межами населеного пункту, серії ЯИ №528889 від 14 грудня 2009 року, виданий на імя ОСОБА_5 - також підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного право у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ст.. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов прокурора в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1089 також підлягає задоволенню і дана вимога передбачає припинення дії яка порушує право, вчинення якої на підставі рішення суду покладається на Черкаську районну державну адміністрацію, що не суперечить нормам ст.. 16 ЦК України.

Суд також враховує, що відповідно до картографічних матеріалів щодо відстані від урізу води р. Вільшанка і до урізу води ставка, між якими розташована спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1089, відстань між межею спірної земельної ділянки та лінією урізу води зі східної сторони, а саме від межі земельної ділянки до урізу води р. Вільшанка становить 11,10 метрів, зі сторони ставка (західна сторона)- уріз води ставка знаходиться на території земельної ділянки на відстані 48,17 м від її межі, з чого вбачається, що частина водного обєкту ставка знаходиться на території спірної земельної ділянки.

Згідно висновку Черкаського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства від 13.04.2009 року вбачається, що спірна земельна ділянка розміщена в межах водоохоронної зони.

Відповідно до ст.. 60 Земельного Кодексу України , ст.. 88 Водного Кодексу України з метою охорони поверхневих вод водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної зони, оскільки її розміри встановлені законом. У разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних смуг водних обєктів, збереження водних обєктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст.. 88 Водного Кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначається відповідно до «Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», з урахуванням конкретної ситуації.

Крім того, в обґрунтуванні місця розташування земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства на площі 2,0 га в адмінмежах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту, вказано, що ділянку планується використати для ведення особистого селянського господарства на якій будуть вирощуватись багаторічні культури фруктових дерев (яблуня,груша,виноград). Тобто фактично при зверненні із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ОСОБА_5 вказала вид використання земельної ділянки - для ведення садівництва.

ст.. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га; для ведення садівництва - не більше 0,12 га.

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_5 фактично була безоплатно передана у власність земельна ділянка, як вона сама вказує з видом використання земельної ділянки - для садівництва, в розмірі 1,9252 га, що значно перевищує норми безоплатної передачі земельних ділянок встановлених для земельних ділянок з даним видом використання. - для ведення садівництва. Дані обставини ще раз підтверджують незаконність оскаржуваного розпорядження, зокрема і грубі порушення вимог Земельного законодавства України.

Заява представника Черкаської РДА щодо застосування строків позовної давності не підтверджена матеріалами справи, а тому не підлягає до задоволення.

Посилання позивача на лист інженера-землевпорядника ОСОБА_7 від 24.03.2016 року №1 в якому зазначено, що межі спірної земельної ділянки не потрапляють в межі прибережної захисної смуги, яка на час розроблення проекту землеустрою становила 25 м., спростовуються обставинами справи, встановленими в рішенні апеляційного суду Черкаської області № 22-ц/793/1067/15 від 02.09.2015 року, зокрема «за результатами геодезичних обмірів всього масиву земельних ділянок встановлено, що останні частково охоплюють межі прибережної захисної смуги р. Вільшанка та включають землю під водним обєктом ставком, лінія урізу води якого знаходиться в межах відведеної в подальшому ділянки», а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України суд критично оцінює останні.

Враховуюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора Черкаської місцевої прокуратури підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 21 вересня 2009 року №323 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 1,9252 га, розташованої в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №528889 виданий 14 грудня 2009 року ОСОБА_5.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1089, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, переданої у власність ОСОБА_5.

Стягнути з Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 на корить прокуратури Черкаської області судові витрати у справі в сумі 4134 грн., по 2067 грн. з кожного.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 05 вересня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_8