Яготинський районний суд Київської області
ун. № 382/2251/15-ц
пр. № 2/382/33/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря Нікішина П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Яготині Київської області позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з вказаним позовом.

Зазначало, що 06 лютого 2008 року між банком і ОСОБА_1М.О. укладено кредитно-заставний договір № K2HCAK00050010, за умовами якого банк надав ОСОБА_1М.О. 16541 доларів США 93 центи на термін до 05 лютого 2015 року для придбання автомобіля, а ОСОБА_1М.О. зобов'язався використовувати кредит за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, та повернути кредит у встановлені договором строки, виконати інші умови договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1М.О.зобовязань за кредитно-заставним договором № K2HCAK лютого 2008 року між банком і ОСОБА_2В.К. було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2В.К. поручилась за виконання ОСОБА_1М.О.зобовязань за кредитним договором усім своїм майном.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1М.О. свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість, ОСОБА_2В.К. поручилась за виконання ОСОБА_1М.О.зобовязань за кредитним договором, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1М.О., ОСОБА_2В.К. на користь банку 68479 доларів США 37 центів заборгованості, що складається з: 16650 доларів США 91 цент заборгованості по сплаті кредиту, 4612 доларів США 26 центів заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 838 доларів США 67 центів заборгованості по сплаті комісії, 43105 доларів США 78 центів пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 11 доларів США 37 центів штрафу (фіксована частина), 3260 доларів США 38 центів штрафу (процентна складова), а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов підтримав, надав до суду письмові пояснення.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов визнав частково, надав письмові заперечення (а.с. 121-128), у яких зазначив, що вимога позивача про стягнення боргу у сумі 68479,73 доларів США, що за курсом 21,99 складає 1505861,34 грн., є необґрунтованою, оскільки кредит видано у сумі 16541,93 долар США, однак у позові наводиться сума кредиту 16650,91 доларів США; станом на 13 липня 2009 року позичальником сплачено у рахунок погашення боргу за кредитом 5660,64 доларів США. Крім того, незрозумілим є спосіб розрахунку по відсоткам; чи входить сума заборгованості по відсоткам (4612,26 доларів США), розрахунок якої теж відсутній, до загальної суми заборгованості по кредиту (16650,91 доларів США); за яким принципом та нормативним обґрунтуванням розраховано заборгованість по комісії за користування кредитом, при тому, що сплата заборгованості ще не відбулася як банківська операція; при тому, що позивачем не було надано розрахунки пені та штрафів (процентної та фіксованої частин). Ухвала Яготинського районного суду від 12 листопада 2015 року в частині надання детальних розрахунків позивачем не виконана.

Також представник відповідачів просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що у позивача виникло право вимоги про стягнення заборгованості за наданим кредитом за період з 10 жовтня 2010 року по 10 жовтня 2015 року (протягом строку позовної давності пять років) у розмірі 15543,32 доларів США (щомісячний платіж 298,91 доларів США Х 54 місяці), при цьому при виконанні розрахунку представником відповідачів взято до уваги, що щомісячний платіж охоплює суму зобовязання за тілом кредиту та відсотками за користування ним, а також термін закінчення договору 05 лютого 2015 року. Заборгованість визначена представником відповідачів у гривневому еквіваленті станом на день платежу на кожен місяць, отже, на думку представника відповідачів, борг за 2010 рік 7105,48 грн., борг за 2011 рік 28576,08 грн., борг за 2012 рік 28662,96 грн., борг за 2013 рік 28670,16 грн., борг за 2014 рік 42618,03 грн., борг за 2015 рік 10088,03 грн., а всього 145720,74 грн. Крім того, винагорода за резервування становить 2972,69 грн.

Крім того, просив звільнити від неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Установлено, що 06 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1М.О. укладено кредитно-заставний договір № K2HCAK00050010, за умовами якого банк надав ОСОБА_1М.О. кредит у розмірі 16541 доларів США 93 цента на термін до 05 лютого 2015 року для придбання автомобіля, а ОСОБА_1М.О. зобов'язався використати кредит на цілі, визначені договором, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити банку винагороду та погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, встановлені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1М.О.зобовязань за кредитно-заставним договором № K2HCAK00050010 між банком і ОСОБА_2В.К. було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2В.К. поручилась за виконання ОСОБА_1М.О.зобовязань за кредитним договором.

ОСОБА_1М.О. свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість (а.с. 4-6).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом з п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.6, 17.1.6 кредитно-заставного договору № K2HCAK00050010 за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою - 10,56 % річних. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з кредитного рахунку до очікуваної дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів та закінчується поточною датою сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту, на суму неповернутого кредиту. Відповідно до умов кредитно-заставного договору, позичальник сплачує банку винагороди, у розмірі й строки, визначені договором.

Відповідно до п. 4.7 кредитно-заставного договору № K2HCAK00050010 кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій черговості: для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором, для оплати неустойки (ст. 14 договору), для оплати простроченої заборгованості за винагородами, для оплати простроченої заборгованості за процентами, для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом, сума, що залишилася направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: за винагородами, за процентами, за наданим кредитом. Для уникнення сумнівів, заборгованість за винагородами, процентами, та частиною кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна була бути погашена.

За змістом п. 2.2, 8.2, 7.1, 17.9 кредитно-заставного договору № K2HCAK00050010 для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником грошових зобов'язань позичальник надає банку автомобіль Chevrolet Lacetti NF 196, 2008 року випуску, р/н AI 6484 BI, в заставу.

Згідно з п.п. 14.2, 14.3, 14.9, 14.10 кредитно-заставного договору № K2HCAK00050010 у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 6.2.2, 6.2.3 договору, щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки; у випадку порушення зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п. 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми невиконаного зобов'язання. Сплата неустойки здійснється в гривнях, а у випадках, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Таким чином пеня нараховується у разі порушення позичальником зобовязань зі сплати винагороди, процентів, повернення основної суми кредиту, штраф сплачується при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання, таким зобовязанням може бути сплата пені, а відтак підстави для застосування пені і штрафу за кредитним договором різні.

Банком визначено суму невиконаного зобовязання за кредитним договором: 16650,91 доларів США + 4612,26 доларів США + 838,67 доларів США + 43105,78 доларів США = 65207,62 долари США. 5% від цієї суми становитиме 3260,38 доларів США (тобто розмір штрафу процентна складова).

Ураховуючи, що відповідно до умов договору штраф (процентна складова) сплачується у гривневому еквіваленті 3260,38 доларів США Х 21,99 = 71695 грн. 76 коп.

Доводи представника відповідачів про застосування позовної давності суд оцінює критично з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 14.11 кредитно-заставного договору № К2НСАК00050010 сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами по справі у листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1М.О. про звернення стягнення на предмет застави у рахунок боргу за кредитним договором № K2HCAK00050010 від 06 лютого 2008 року (а.с. 44-46).

Таким чином, предявленням вказаного позову строк позовної давності перервався і почався заново пятирічний строк позовної давності відповідно до п. 14.11 кредитно-заставного договору № К2НСАК00050010 за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки.

За змістом ст. ст. 553, 554, 559 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 договору поруки від 06 лютого 2008 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником, як солідарні боржники, в такому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 11 договору поруки договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання за кредитним договором.

Як вбачається з п. 17.1.5 кредитно-заставного договору строк погашення кредиту встановлено до 05 лютого 2015 року.

Претензія банка поручителю про неналежне виконання кредитного договору (а.с. 8) залишилась без реагування.

Як вбачається з матеріалів справи позов датовано 05 жовтня 2015 року, судовий збір сплачено 08 жовтня 2015 року, розрахунок боргу здійснено станом на 16 вересня 2015 року, конверт у матеріалах справи відсутній.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14 строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові №6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року.

Таким чином порука ОСОБА_2В.К. є припиненою.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

У судовому засіданні представник відповідачів заявив клопотання про звільнення від сплати неустойки. Крім того, питання про зменшення пені піднімалось представником відповідачів у запереченнях (а.с. 128). В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати неустойки представник позивача посилається на те, що причиною виникнення заборгованості по сплаті кредиту є онкологічне захворювання позичальника та тривалий період лікування з оперативним втручанням. Також представник відповідачів зазначив, що позичальник звертався до банку із заявами про надання відстрочки по кредиту у 2009 та 2011 роках, однак вказані заяви залишились без реагування (а.с. 132). На підтвердження наявності хвороби представником відповідачів надано виписку з історії хвороби ОСОБА_1М.О., з якої вбачається, що у 2009 році йому було проведено оперативне втручання на вухах (а.с. 134), консультативний висновок від 30 червня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1М.О. має хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість, ОСОБА_1М.О. направлено на МСЕК. Станом на 13 серпня 2009 року позичальником сплачено 5660,64 долари США (при цьому тіло кредиту 16541,93 долари США). За таких обставин

Оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, зважаючи на посилання представника відповідачів на те, що причиною виникнення заборгованості по кредиту стало онкологічне захворювання позичальника, що документально підтверджено, ураховуючи ступінь виконання зобовязання боржником, суд приходить до висновку про можливість зменшення пені до 1 тис. доларів США, залишивши при цьому нараховані позичальнику штрафи як різновид неустойки. Також суд наголошує, що ч. 3 ст. 551 ЦК України надає суду право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) за наявності відповідних підстав, однак не звільнити від сплати неустойки.

Доводи представника відповідачів про те, що відповідачам є незрозумілим спосіб розрахунку по відсоткам (розрахунок відсутній); чи входить сума заборгованості по відсоткам (4612,26 доларів США), розрахунок якої теж відсутній, до загальної суми заборгованості по кредиту (16650,91 доларів США); за яким принципом та нормативним обґрунтуванням розраховано заборгованість по комісії за користування кредитом, при тому що сплата заборгованості ще не відбулась як банківська операція; позивачем не надано розрахунки пені та штрафів (процентної та фіксованої частин) суд оцінює відповідно до правил ст. 212 ЦПК України в сукупності з наданими письмовими поясненнями представника позивача та розрахунками й приходить до наступного.

Як вбачається з наданого банком розрахунку (а.с. 4-6) загальний залишок заборгованості за процентами становить 4612,26 доларів США, вказана суми до загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) не входить. Розрахунок боргу по відсоткам викладений в розрахунку заборгованості (відсотки розраховані виходячи зі ставки 10,56% річних).

Крім того, як вбачається з пояснень з наданих позивачем пояснень (а.с. 150-156) для розрахунку відсотків за користування кредитними коштами використовувалась методика розрахунку, затверджена НБУ, заборгованість по комісії передбачена, зокрема, п.п. 4.3, 5.2, 16.9, 17.1.7, 17.1.8 кредитного договору.

Обрахунок штрафу було проведено судом вище.

Оцінюючи доводи представника відповідачів про те, що кредит було надано в сумі 16541,93 долари, однак позивач просить стягнути заборгованість по тілу кредита у сумі 1650,91 доларів США, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 17.1.1, 17.1.3 кредитного договору загальний розмір кредиту становить 16541,93 долар США, з яких частина кредиту в розмірі 16053,57 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 160,54 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмірі 6,75 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 321,07 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструмента, що сплачується в момент видачі кредиту.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень представника позивача (а.с. 138-145) відповідно до п. 3.4.1 кредитного договору якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договором страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом пяти банківських днів замість позичальника, у звязку із чим збільшилось і тіло кредиту, банк здійснював такі страхові проплати замість позичальника, на підтвердження чого надав копії меморіальних ордерів.

Відповідно до п.п. 6.2.12, 6.2.14 кредитного договору позичальник зобовязується не пізніше дати закінчення дії договорів страхування продовжити строк їхньої дії або укласти нові договори страхування на користь банку у страховій компанії, узгодженій з банком. В період настання строків сплати страхових платежів за договором страхування надавати банку докази сплати страхових платежів.

Доказів виконання вказаних умов договору позичальником не надано.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідачів щодо неспівпадіння розміру кредиту

Крім того, з інформації, отриманої з сайту банку, вбачається, що 04.12.2001 р. НБУ видав Приватбанку банківську ліцензію № 22 на право здійснювати банківські операції, в тому числі, щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл № 22-2 від 29.07.2003 року з додатком на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом вказаного положення закону днем платежу, зокрема, у справі, що розглядається, у разі прострочення виконання зобовязання за кредитним договором є не визначений договором період сплати щомісячного платежу з 06 по 10 число кожного місяця, а день фактичного погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовом, позивач визначив курс долара США за курсом НБУ станом на 16 вересня 2015 року 21,99 грн., позовних вимог не змінював, не уточнював, наголошував на праві банку вимагати стягнення заборгованості у валюті зобовязання, а відтак суд вважає за необхідне проводити обрахунки, виходячи саме з такого курсу, зважаючи на те, що положення п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року про те, що в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України саме на день ухвалення рішення, мають рекомендаційний характер.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року в разі якщо кредит правомірно виданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі №6-145цс14. Разом із тим, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватись лише у національній валюті України.

Як вбачається з п.п. 14.10, 17.1.2, 17.1.8, 17.7 кредитного договору валютою кредиту є долар США, щомісячний платіж визначено в доларах США (щомісячний платіж включає в себе погашення заборгованості по кредиту, винагородою, процентами за користування ним), разом із сплата штрафу передбачена у гривневому еквівалентів.

Оскільки сума кредиту у договорі визначена у доларах США без зазначення еквіваленту на чому наголошував у письмових поясненнях представник позивача, позивач має право на стягнення боргу по кредиту та процентам відповідно у іноземній валюті без зазначення еквівалента (правова позиція у постанові ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі №6-145цс14). Разом із тим пеня має обчислювати лише у гривні, а сплата штрафу за умовами договору передбачена лише у гривневому еквіваленті.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку: оскільки порука є припиненою, то заборгованість по сплаті тіла кредиту 16650,91 доларів США (16650,91 доларів США Х 21,99 = 366153 грн. 51 коп.), процентів за користування кредитом 4612,26 доларів США (4612,26 Х 21,99 = 101423 грн. 58 коп.), комісії 838,67 доларів США (838,67 доларів США Х 21,99 = 18442 грн. 35 коп.), пені, яку суд вважає за необхідне зменшити до 1 тис. доларів США і яка може бути стягнута лише у гривнях, 1 тис. доларів США Х 21,99 = 21990 грн., штрафу 250 грн. фіксована частина, штрафу 3260,38 доларів США процентна складова (3260,38 Х 21,99 = 71695 грн. 76 коп.)., а всього 579955 грн. 20 коп. підлягає стягненню на користь банку з ОСОБА_1М.О.

На виконання вимог п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року суд у мотивувальній частині рішення навів розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську, що також є необхідним для обрахування судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд виходить із такого.

Станом на час ухвалення рішення позичальник не є звільненим від сплати судового збору. Банком сплачено при зверненні до суду з позовом 22587 грн. 92 коп., у разі якби банком було предявлено вимогу на суму, яку суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1М.О., 579955 грн. 20 коп. банк сплатив би 8699 грн. 33 коп. судового збору ((579955 грн. 20 коп. Х 0,015 (1,5%) = 8699 грн. 33 коп.), а відтак саме така сума підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Керуючись ст. ст. 526, 551, 559, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 16650 (шістнадцять тисяч шістсот п'ятдесят) доларів США 91 (дев'яносто один) цент заборгованості по сплаті кредиту, 4612 (чотири тисячи шістсот дванадцять) доларів США 26 (двадцять шість) центів заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 838 (вісімсот тридцять вісім) доларів США 67 (шістдесят сім) центів заборгованості по сплаті комісії, 21990 (двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн. пені, 250 (двісті п`ятдесят) грн. штрафу (фіксована частина), 71695 (сімдесят одна тисяча шістсот дев`яносто пять) грн. 76 (сімдесят шість) коп. штрафу (процентна складова), 8699 грн. 33 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Бурзель