Справа № 288/383/15-ц
Провадження № 2/288/11/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.

при секретарі - Дашинській Н.Є.,

представники позивача- відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5

представника відповідача- позивача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00004259 від 22.02.2012 року та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Лізинг Україна» про визнання договору про фінансовий лізинг недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Первісний позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_7 договір про фінансовий лізинг № 00004259 від 22.02.2012 року, відповідно до якого позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача обєкт лізингу - транспортний засіб типу VW Jetta, 2010 року виробництва, шасі № WVWZZZ1KZAM036236, двигун № НОМЕР_1, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 23 100,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 4 620,00 доларів США.

Відповідач відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невідємну частину договору, зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

Відповідно до п. 8.3.2. якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобовязувався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Згідно із п. 13.1. Умов лізингу якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, позивач має право вилучити обєкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6 Умов лізингу, відповідач був зобовязаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, повязані із вилученням обєкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за договором, згідно із п. 8.2. умов лізингу до відповідача застосовуються наступні санкції:

-пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

-штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 Доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Доларів США за третю вимогу;

-компенсація будь-яких витрат, понесених Позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Відповідачем відповідно до Договору.

З березня 2014 року, відповідач почав порушувати свої зобовязання за договором щодо виплати лізингових платежів, сплачуючи щомісячні лізингові платежі із прострочення строків щодо їх виплати. А починаючи з травня 2014 року взагалі перестав виконувати свої зобовязання за договором частково не сплативши щомісячний лізинговий платіж за травень 2014 року та не сплативши щомісячні лізингові платежі в повному обсязі починаючи з червня 2014 року по вересень 2014 року.

Загальна сума невиконаних грошових зобовязань Відповідача за несплаченими лізинговими платежами станом день подання позовної заяви складає 25 596.62 гривень.

Таким чином, позивачем, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором були надіслані наступні нагадування: 07.04.2014 p.;17.04.2014 p.; 05.05.2014 p.; 19.05.2014 p.; 05.06.2014 p.; 17.06.2014 p.; 03.07.2014 p.; 17.07.2014 p.; 04.08.2014 p.; 15.08.2014 p.; 04.09.2014 p.; 17.09.2014 р.

Разом з нагадуванням від 17.09.2014 року відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00004259 від 17.09.2014 року.

Вимога Відповідачем була отримана 25.09.2014 p., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 095.

Оскільки Вимога була надіслана Відповідачеві 17.09.2014 p., то датою припинення договору є - 01.10.2014 року.

У звязку із систематичним порушенням умов Договору з боку відповідача починаючи з березня 2014 року, та несплатою лізингових платежів відповідно до плану відшкодування, позивач відмовився від договору і висунув вимогу про сплату відповідачем заборгованості за договором, а також про повернення обєкту лізингу, про що позивач проінформував відповідача вимогою від «17» вересня 2014 року. При цьому, у своєму листі позивач встановив строки для сплати заборгованості впродовж 3 (трьох) днів з дня отримання вимоги, повернення обєкту лізингу впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня доставки цього повідомлення.

Однак, Обєкт лізингу станом на «10» березня 2015 року позивачеві не повернено, зобовязання з оплати заборгованості за договором не виконані.

Таким чином, як було зазначено, позивач намагався самостійно шляхом направлення відповідних повідомлень, вимог, проведення переговорів забезпечити виконання зобовязань відповідачем.

Проте, такі дії позивача не мали наслідком виконання зобовязань за договором відповідачем.

Таким чином, «14» листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 1840 про повернення Обєкта лізингу та сплату заборгованості.

«15» січня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи протиправну поведінку відповідача та його явне небажання виконувати умови договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за Договором та повернути Обєкт лізингу, який є власністю позивача, та враховуючи спеціалізацію на ринку позивач з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором змушений був звернутись до спеціалізованої організації ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_9 Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення Обєкта лізингу

Таким чином, при укладанні між сторонами Договору, позивач сподівався отримати доходи впродовж дії договору, при належному виконані умов Договору відповідачем.

Як вже було зазначено, Обєкт лізингу станом на дату написання позовної заяви так і не був повернений позивачеві.

Станом на дату написання позовної заяви, відповідно до Плану відшкодування, який є невідємною частиною Договору, відповідачем залишилися невиплаченими лізингові платежі (не враховуючи заборгованості за щомісячні лізингові платежі протягом строку дії Договору з травня по вересень 2014 року) з жовтня 2014 року до лютого 2017 року (повного виконання відповідачем зобов'язання відповідно до Плану відшкодування), в розмірі який становить еквівалент у гривні 14 562, 64 доларів США.

Станом на «10» березня 2015 року (дата написання позовної заяви) курс ПАТ «Креді ОСОБА_10» складав 29,0 грн. за 1 долар США.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», за договором про фінансовий лізинг № 00004259 від 22.02.2012 р. заборгованість у розмірі 25 596,62 грн., збитки у розмірі 440 282,77 грн., штраф у розмірі З 273,64 грн., пеню у розмірі 1 577,45 грн., 3% у розмірі 473,73 грн., інфляційні витрати у розмірі 5 507,68 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 183,35 грн та судовий збір у розмірі 3654 гривень.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій вказує, що 22 лютого 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу за № 00004259, предметом якого є надання мені для власних потреб транспортний засіб типу VWJetta, 2010 року виробництва. Відповідно до п. 3.2. договору відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет Лізингу у власність та передати предмет Лізингу у користування йому на строк та на умовах, передбачених Договором.

Вважає, що зазначений вище договір повинен бути визнаний судом недійсним, так як не відповідає нормам чинного законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Цивільному кодексу України та порушує його права як споживача, що підтверджується наступними обставинами.

Коли та при яких обставинах визначення ціни автомобіля мало відбутися відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у договорі та в додатках до нього взагалі не визначено, чим споживача введено в оману.

Відповідач приховав, не указавши у договорі, розмір трьохмісячної процентної ставки LIBOR, за яким він обрахував навіть перший лізинговий платіж у виді процентів та комісії, та того, чи є цей розмір трьохмісячної ставки LIBOR визначенням місячного, квартального, річного обрахунку процентної ставки у реальному відсотковому вимірі по відношенню до обсягу фінансування.

Крім того, обравши таку формулу визначення змінної ставки відповідач, за аналогією, порушив вимоги ч.ч. 4,5 та 6 ст. 1056-1 ЦК України, адже у договорі не зазначив максимальний розмір збільшення процентної ставки, застосований порядок розрахунку змінної процентної ставки не дозволяє точно визначити її розмір на будь який момент протягом строку дії кредитного договору, договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період.

Указавши в Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів та в п.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу про таку складову лізингових платежів як комісії, відповідач і в цьому ввів його в оману, оскільки не визначив з чого вони складаються, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів а який розмір комісії закладено у цьому Графіку.

Не відповідають чинному законодавству, а саме п.2ч.2 ст.22 ЦК України, відтак є недійсними, та такими що не можуть бути застосовані, й положення п.12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу за якими у разі розірвання контракту він зобовязаний, крім повернення автомобіля, сплатити лізингодавцю у виді упущеної вигоди ще й «різницю між вартістю Обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано «Порше Лізинг Україна» в результаті продажу Обєкту лізингу або, якщо Обєкт лізингу залишається у власності Порше Лізинг Україна, ринкову вартість Обєкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), а також іншими Платежами що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до контракту».

Просить суд, визнати недійсним договір фінансового лізингу №00004259 укладений 22 лютого 2012 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна». Стягнути з відповідача сплачені ним: авансовий платіж, адміністративний платіж, платіж по відшкодуванню частини вартості обєкта лізингу, проценти та комісії в сумі 408 440 грн. 16 копійок, та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15000 гривень.

Представники первісного позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали.

Відповідач позивач ОСОБА_7, та його представник в судовому засіданні первісний позов просили залишити без задоволення, а зустрічну вимогу задовільнити.

Суд, заслухавши доводи представників позивача щодо заявленого ними позову та заперечення стосовно задоволення зустрічного позову, заперечення відповідача щодо задоволення первісного позову та доводи щодо задоволення заявленого ним позову, вважає, що у задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково з наступних підстав.

Судом достовірно установлено, що 12 лютого 2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало договір про фінансовий лізинг за № 00004259, предметом якого є надання ОСОБА_7 для власних потреб транспортний засіб типу VWJetta, 2010 року виробництва.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодердувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодовцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізинговий платіж).

Аналогічні положення містяться і в ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

В силу ч.1 ст.2 цього Закону відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Ст.628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналіз спірного договору про фінансовий лізинг дає суду підстави дійти висновку про те, що він поєднує в собі як елементи оренди цього автомобіля так і його купівлі продажу.

Такий висновок суду підтверджується і Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування), який є невідємною частиною договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно із ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас, згідно із ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача повинні враховуватись вимоги законодавства про захист прав споживачів.

В силу ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (п.2 ч.1 цієї норми Закону).

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (п.3 ч.2 цієї норми Закону).

Крім того, в силу п. 7 ч.1 ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є розмір лізингових платежів.

Згідно визначення, даного у Додатку до спірного договору «Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу» лізинговий платіж, це щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем, тобто ОСОБА_7, на користь Порше Лізинг Україна у строки та в розмірі відповідно до Графіку покриття витрат на виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Згідно даних Графіку покриття витрат на виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) лізинговий платіж складається з:

1) відшкодування частини вартості обєкту лізингу;

2) процентів та комісії.

Згідно договору, процентна ставка визначена змінною, відповідно до пункту 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу станом на день, що передує дню підписання цього договору.

Відповідно до цього пункту Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу «Якщо Сторони домовились про змінну процентну ставку, застосовуватимуться наступні правила. Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Тому якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки Обєкта лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.»

Суд убачає, що вказавши таку формулу визначення змінної процентної ставки, первісний позивач діяв нечесно, ввівши ОСОБА_7, в оману й порушивши тим самим ці вимоги ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак ці положення договору та додатку до нього є недійсними в силу ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, ТОВ «Порше Лізинг Україна» приховало від ОСОБА_7, не указавши в договорі, розмір трьохмісячної ставки LIBOR, за яким він обраховує навіть перший лізинговий платіж у виді процентів та комісії та того, чи є цей розмір трьохмісячної ставки LIBOR визначенням місячного, квартального, річного обрахунку процентної ставки у реальному відсотковому вимірі по відношенню до обсягу фінансування.

Жоден із представників ТОВ «Порше Лізинг Україна» в судовому засіданні не зміг пояснити, за якою ж процентною ставкою визначались лізингові платежі у виді процентів.

Крім того, обравши таку формулу визначення змінної процентної ставки відповідач, за аналогією, порушив вимоги ч.ч.4, 5 та 6 ст. 1056-1 ЦК України, адже:

- у договорі не зазначив максимальний розмір збільшення процентної ставки;

- застосований порядок розрахунку змінюваної процентної ставки не дозволяє точно визначити її розмір на будь-який момент протягом строку дії договору;

- договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період.

Указавши в уже згадуваному вище Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) та в підпункті 6.1 пункту 6 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу про таку складову лізингових платежів як комісії, ТОВ «Порше Лізинг Україна», і в цьому споживача ОСОБА_7, ввело в оману, оскільки не визначило з чого вони складаються, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів а який розмір комісії закладено у цьому Графіку.

В силу абзацу другого ч.1 ст.695 ЦК України істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Положеннями ч.ч.1 та 2 ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до договору про фінансовий лізинг «Усі платежі, що підлягають сплаті повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3 та 2) відповідно до п.6.4.2. (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.»

У п.6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу зазначено таке: «Сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість Обєкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна суми, очікуваної станом на дату виконання Контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено Сторонами в Контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_10» або іншим банком) або Національним банком України, (надалі «обмінний курс»), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен Платіж підлягає здійсненню. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено Сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

У разі часткової зміни вищевикладених положень цього пункту, Порше Лізинг Україна матиме право вимагати, щоб Лізингові платежі та усі інші Платежі за цим Контрактом були розраховані за обмінним курсом іншого банку (Національного банку України, ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_10» або іншого банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути висунена на власний розсуд Порше Лізинг Україна та без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Контракту, і для цього не вимагається згода Лізингоодержувача. »

Зазначена формула визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля та лізингових платежів в доларах США також є такою, що вводить в оману, оскільки у такий спосіб позбавляє ОСОБА_7, можливості знати, через комерційну таємницю, «обмінний курс безготівкових операцій» комерційного банку ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_10».

Коли та при яких обставинах визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля в доларах США мало відбуватися відповідно до пункту 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у договорі та в додатках до нього взагалі не визначено.

Положеннями ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавця зобовязано не включати у договори із споживачами умов, які є несправедливими.

Як зазначено у п.п.3,4 ч. 3 цієї норми Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про:

встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.3);

надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4).

Натомість як договором так і Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу забороно повернення ОСОБА_7В платежів, сплачених на викуп автомобіля.

У договорі про це зазначено при викладі п 6.11 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у новій редакції, а в Комерційних умовах - у п. 2 «Авансовий платіж», п.п. 6.11, 6.17.

Натомість, згідно розділу 12 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, цей договір ОСОБА_7В міг бути розірваний лише за згодою лізингодавця ТОВ «Порше Лізинг Україна», і то не раніше ніж через 12 місяців із дати початку строку лізингу, тобто не раніше 23 грудня 2013 року. (підпункт 12.5).

Відтак, і ці умови договору суперечать вимогам закону й підлягають визнання недійсними, адже відповідно до п.6 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Ретельно ознайомившись із умовами цього договору, та будучи з ними не згідним, ОСОБА_7В у визначений ч.3 ст.12 Закону строк в усній формі повідомив представника ТОВ «Порше Лізинг України» про розірвання договору та повернення сплачених ним платежів, після чого мав намір повернути автомобіль, на що це товариство згоди не дало, а 17 вересня 2014 року саме надіслало йому повідомлення про відмову від договору, а повертати сплачені ним кошти, у тому числі й на викуп автомобіля - відмовилося.

Оцінивши викладене в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визнати цей договір фінансового лізингу недійсним у цілому, і в такий спосіб задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7В в цій частині.

Відповідно до ч.9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 цього Закону).

Так як укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг визнається недійсним, відповідно до виконавчого напису № 1840 від 14.11.2014 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, автомобіль має бути повернено ТОВ «Порше Лізинг Україна», то жодна із його позовних вимог не може бути задоволена оскільки ґрунтується на умовах цього договору.

Крім того, як було установлено судом, це товариство ще 17 вересня 2014 року відмовилося від договору, розірвавши його у такий спосіб (ч.3 ст.651 ЦК України), а згідно з ч.3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, відтак його позовні вимоги про несплату щомісячних лізингових платежів не ґрунтуються на вимогах закону;

Вимагаючи на підставі положень п.2 ч.2 ст.22 ЦК України стягнення з ОСОБА_7, 422 316 грн. 56 коп. збитків у виді упущеної вигоди несплачених до лютого 2017 року лізингових платежів еквівалентних 14 562,64 дол. США ТОВ «Порше Лізинг України» обраховуючи розмір упущеної вигоди виходило з того, що автомобіль йому не повернуто, проте, як установлено судом, це не відповідає дійсності.

Тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше-Лізинг Україна» слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. статтями 10, 15, 60, 210, 212, 215 ЦПК України, ст. ст.22,23, 203, 215, 216, 509,ч.2 ст.570, 628, 638, 651,653, 655, 694, 806, 1056-1 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», «;Про фінансовий лізинг», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11, щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів у взаємозвязку з положенням частини четвертої статті 42 Конституції України,

суд, РІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про фінансовий лізинг за № 00004259 укладений товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_7 22 лютого 2012 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 35571472) на користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) кошти в сумі 408 440 гривень 16 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_12