У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач з 30 липня 2001 року є власником будинку-гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з продажем нежитлових приміщень на першому поверсі цього ж гуртожитку в квітні 2005 року було здійснено розрахунок ідеальних часток між співвласниками нежитлових приміщень гуртожитку та 31 травня 2005 року отримано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому зазначено, що Товариство є власником 9068/10000 часток гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2006 року, та з 2000 року дотепер є його балансоутримувачем. Відповідачі не сплачують плату за проживання у гуртожитку у повному обсязі відповідно до розміру оплати за користування гуртожитком. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за період з 01 жовтня 2012 року по 30 жовтня 2015 року у сумі 2 811,41 грн, 3% річних - 95,46 грн, інфляційної складової за прострочення грошового зобов'язання - 1 135,26 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» заборгованість за користування кімнатою у розмірі 2 811,41 грн, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання - 95,46 грн та інфляційні втрати - 1 135,26 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Наконджитбудсервіс» відмовити в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що 21 липня 2003 року між ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір на користування площею гуртожитку, відповідно до якого наймач передав наймодавцю та членам його родини у строкове платне користування кімнату № 630. Згідно умов договору відповідачка зобов'язалась своєчасно вносити плату за проживання у гуртожитку за встановленими ставками. Позивач, як власник будинку-гуртожитку, на протязі 2012-2015 років декілька разів змінював плату за користування гуртожитком на рівні собівартості комплексного обслуговування будинку, про що своєчасно повідомляв відповідачів. Відповідачами порушено зобов'язання, а тому з відповідачів підлягає стягненню плата за проживання у гуртожитку.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов