У х в а л а

іменем україни

15 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, компенсації вимушеного прогулу та відшкодування моральних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз»), обґрунтовуючи вимоги тим, що з 03 лютого 2004 року він працював на посаді старшого майстра цеху внутрішньо-будинкових систем газопостачання № 3 на підприємстві ПАТ «Запоріжгаз». Він є членом профспілки в структурі федерації профспілок України. У серпні 2014 року керівництво відповідача розпочало протиправні дії щодо примушування його звільнитися. 21 серпня 2014 року його було ознайомлено із наказами від 19 серпня 2014 року № 643-од «Про скорочення штату та чисельності працівників ПАТ «Запоріжгаз» та від 20 серпня 2014 року № 631-ц «Про скорочення штату у зв'язку із значним зменшенням обсягів робіт з розподілу та постачання природного газу, з метою недопущення збитковості господарської діяльності ПАТ «Запоріжгаз». Наказом відповідача від 21 жовтня 2014 року № 877-п його було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На примірниках наказу він зробив напис про незгоду зі звільненням. Позивач зазначав, що при його звільненні з роботи були порушені норми трудового законодавства, а саме: у відповідача не було підстав для скорочення штату працівників, відповідач не звертався до профспілки за попередньою згодою на звільнення, вакантні місця на підприємстві йому не пропонувалися, а крім того, він є кваліфікованим спеціалістом та єдиним годувальником у родині. У день звільнення йому було видано трудову книжку, але не видано довідку про середню заробітну плату та не проведено розрахунок (про що свідчить поточний звіт з банку). Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати незаконним наказ від 20 серпня 2014 року № 631-п у частині його звільнення, скасувати наказ від 21 жовтня 2014 року № 877-п, поновити його на посаді старшого майстра цеху внутрішньо-будинкових систем газопостачання № 3 ПАТ «Запоріжгаз», зобов'язати ПАТ «Запоріжгаз» видати йому трудову книжку без запису про незаконне звільнення, стягнути з ПАТ «Запоріжгаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 27 036 грн 25 коп. з урахуванням обов'язкових платежів, які будуть відраховані в якості податків та страхових внесків із загальної суми та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3 028 грн 03 коп. Також, посилаючись на те, що незаконним звільненням йому завдано моральних страждань, позивач просив стягнути на його користь з ПАТ «Запоріжгаз» 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_4 просив постановити окрему ухвалу щодо відповідача з приводу виявлених під час розгляду справи грубих порушень норм трудового законодавства та безпеки при організації газопостачання, і вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Крім того, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40, п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ст. 43 КЗпП України).

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Зокрема, позивача було ознайомлено із наказом від 20 серпня 2014 року № 631-ц «Про скорочення штату у зв'язку із значним зменшенням обсягів робіт з розподілу та постачання природного газу, з метою недопущення збитковості господарської діяльності ПАТ «Запоріжгаз», що підтверджується його підписом у листі ознайомлення з наказом, при цьому на час ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення вільних вакансій не було, про що зазначено в самому попередженні. У подальшому позивачу було запропоновано посаду слюсара, оскільки інших вакансій не було, проте він від неї відмовився.

Крім того, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року було зупинено провадження у справі та запитано згоду профспілкового органу на звільнення позивача.

На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції 20 квітня 2015 року на засіданні профспілкового комітету ПАТ «Запоріжгаз» була надана згода на звільнення ОСОБА_4 у зв'язку зі скороченням штату. На зазначене засідання позивач не з'явився, про час та місце засідання був повідомлений завчасно.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К.Парінова

М.В. Демяносов

О.В.Ступак