Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/144/16-ц

Провадження №2/377/109/16

19 квітня 2016 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі: Щуковській А.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідача ГТ «Припять» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, гаражного товариства «Припять» про поновлення в членах гаражного товариства та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3, гаражного товариства «Припять», в якій просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 гараж № 33 в ГТ «Припять» м. Славутич та зобовязати відповідач звільнити спільний гараж від її майна, визнати виключення його з членів ГТ «Припять» безпідставним і зберегти за ним право на користування гаражем № 33 в ГТ «Припять».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з початку заснування ГТ «Припять», а саме з листопада 1991 року, він приймав участь у його будівництві і діяльності, і є членом цього товариства. Для володіння та користування рішенням правління було виділено гараж № 33 цього товариства. З 27.06.1997 року по 03.06.2009 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 і проживав з нею однією сімєю. Він довіряв відповідачеві всі документи і тому всі документи, які підтверджують його відношення до спірного гаражу, знаходяться у неї. У звязку з його відїздом на роботу до республіки Білорусь ним було написано 13.01.2009 року на імя голови правління ОСОБА_6 заяву про отримання щорічних внесків від його дружини ОСОБА_3. В 2014 році йому стало відомо, що володільцем гаража № 33 є ОСОБА_3, хоч будь-яких заяв про переоформлення гаража на неї він не писав. Оскільки він був формально виключений з членів ГТ «Припять» без будь-яких законних підстав, а ОСОБА_3 незаконно користується та володіє побудованим ним в ГТ «Припять» гаражем № 33, не допускає його до нього, то він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Суду пояснив, що з листопада 1991 року він став членом гаражного кооперативу «Припять» та почав будувати гараж, яким користувався до кінця 2008 року. 27 червня 1997 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 та перебував з нею в шлюбі до 03 червня 2009 року, тому всі правовстановлюючі документи на гараж № 33 в ГТ «Припять» залишились у неї. На початку 2009 року він поїхав на роботу в республіку Білорусь та повернувся до м. Славутича Київської області в 2011 році і продовжив користуватися гаражем № 33. В 2014 році дізнався, що відповідач ОСОБА_3 змінила замок на гаражі, тому він не може користуватися спірним гаражем. Документи на будівельні матеріали, з яких будував гараж, в нього не збереглися. Документи, підтверджуючі його членство в ГК «Припять», також не збереглися. Членські внески в ГК «Припять» за користування гаражем № 33 протягом всього часу перебування в шлюбі з ОСОБА_3 та після розірвання шлюбу сплачувала відповідач. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 незаконно заволоділа гаражем № 33, що знаходиться в ГК «Припять», який перебував у його правомірному володінні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 з 1968 року по грудень 1995 року. Під час перебування у шлюбі її чоловік ОСОБА_1 будував гараж в гаражному кооперативі «Припять». Їй відомо, що її чоловік користувався спірним гаражем до того часу, поки вони перебували у шлюбі, а також після розірвання шлюбу. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 незаконно заволоділа гаражем № 33 в ГК «Припять», законним володільцем якого є позивач..

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала. Заперечення мотивувала тим, що вона придбала в 1995 році гараж № 33 в гаражному кооперативі «Припять», але не памятає в кого саме, оскільки гаражі не перебували у власності членів ГК «Припять», тому офіційно договір купівлі-продажу не укладався. Спірний гараж вона придбала ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1. Придбавши гараж та заплативши вступний внесок в 1995 року, вона стала членом ГК «Припять», тому що ордери на володіння гаражем почали видавати в лише 1997 році. Після того, як був зареєстрований шлюб з ОСОБА_1, він дійсно, як її чоловік, користувався гаражем. Проте, як член гаражного кооперативу, а пізніше гаражного товариства «Припять», всі членські внески сплачувала вона. Після розірвання шлюбу позивач деякий час користувався гаражем, але в 2014 році вона змінила замки і користується ним на даний час вона, оскільки є його законним володільцем. Оскільки вона з ОСОБА_1 була добре знайома з 1989 року, то їй відомо, що він, будучи начальником тресту «САЕБ», будував декілька гаражів в гаражному кооперативі «Припять».

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є законним володільцем гаражу № 33 ГТ «Припять», оскільки документально підтвердила факт її членства в ГТ «Припять», надавши суду квитанцію про сплату вступного внеску в 1995 році та квитанції про сплату членських внесків протягом усього часу користування спірним гаражем до 2016 року. Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він був членом ГТ «Припять» і законним володільцем гаражу № 33 ГТ «Припять».

Представник відповідача ГТ «Припять» - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він став головою ГТ «Припять» з 7 жовтня 2014 року. На час вступу його на посаду документи, підтверджуючи членство у товаристві позивача ОСОБА_1, йому не передавались. Позивачем також не надані документи, які б підтверджували його членство у ГТ «Припять», тому немає підстав стверджувати, що він був членом ГТ «Припять» та законним володільцем гаража № 33. Відповідачем ОСОБА_3 надані суду документи, які підтверджують її членство у ГТ «Припять» та законне володіння гаражем № 33. Гаражне товариство «Припять» не є власником гаражів. Підставою для законного володіння гаражем є ордер, який видається за підписом голови товариства на підставі заяви особи, що побудувала або купила гараж, про прийняття у члени товариства та відповідного рішення правління.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він приїхав до м. Славутича в 1992 році. В цьому році ОСОБА_1 в складі групи працівників тресту «САЕБ» в кількості 13 чоловік будував гараж в гаражному кооперативі «Припять». Він також будував гараж в цьому кооперативі. За яким номером будував ОСОБА_1 гараж йому не відомо, але бачив як потім ОСОБА_1 користувався цим гаражем. Приблизно пять років позивач цим гаражем вже не користується.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він був головою гаражного кооперативу «Припять» з 1991 року по 1993 рік. В 1991 році тресту «САЕБ» були виділені місця в ГК «Припять» для будівництва гаражів. ОСОБА_1 в складі групи працівників тресту «САЕБ» в кількості 13 чоловік будував гараж в ГК «Припять». Вказані особи, в тому числі і ОСОБА_1, були внесені у список членів ГК «Припять», вони заплатили вступні внески та річні внески. Протягом того часу, коли він був головою ГК «Припять», ОСОБА_1 користувався гаражем, який побудував, номер даного гаража він не памятає.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він був головою ГК «Припять» з 01.10.1994 року по 01.10.2014 року. Будучи членом ГК «Припять» він бачив, що ОСОБА_1 в складі групи працівників тресту «САЕБ» в кількості 13 чоловік будував гараж в ГК «Припять». Коли він 01.10.1994 року приймав документи від колишнього голови ГК «Припять» ОСОБА_8, то в списках членів цього кооперативу був ОСОБА_1. Номерів гаражів на той час не було, номери були присвоєні гаражам в 1997 році, в 1997 році і почали видавати ордери володільцям гаражів. До 1997 року сплата вступного внеску свідчила про те, що особа стає членом ГК «Припять». Таким чином, сплативши вступний внесок в 1995 році ОСОБА_3 дійсно стала членом ГК «Припять», пізніше їй було ним виписано ордер на володіння гаражем № 33 в цьому товаристві, проте йому не відомо, чому гараж № 33 будував ОСОБА_1 і володів їм, а вступний внесок і всі наступні річні внески сплачувала ОСОБА_3. На початку 2002 року було зареєстровано статут гаражного товариства «Припять» в новій редакції, тому гаражний кооператив «Припять» став гаражним товариством «Припять». В жовтні 2014 року, коли головою ГТ «Припять» був вибраний ОСОБА_5, він не передав йому документи ГТ «Припять», оскільки вони були знищені.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є сином позивача ОСОБА_1.Він памятає, що його батько в складі створеної групи працівників тресту «САЕБ» будував гараж в ГК «Припять» та користувався ним до того часу, поки не поїхав працювати в республіку Білорусь.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що був водієм у ОСОБА_1 з 1991 року по 1993 рік, який працював начальником управління енергопостачання треста «САЕБ». У вказаний період ОСОБА_1 в складі створеної групи працівників тресту «САЕБ» будував гараж в ГК «Припять», номер якого він не памятає. Він часто возив його до гаражу в ГК «Припять», забирав з гаража автомобіль «Волга», який належав ОСОБА_1.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 27 червня 1997 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданого повторно 6 грудня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Після одруження присвоєні прізвища чоловіку - ОСОБА_1, дружині - ОСОБА_11 (а.с. 38).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 розірвано, про що 03 червня 2009 року складено відповідний актовий запис № 63, після державної реєстрації розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище дружини - ОСОБА_3 (а.с. 10).

Як встановлено в судовому засіданні, на імя ОСОБА_3 4 квітня 2008 року та 27 лютого 2011 року було виписано ордери за підписом голови правління голови ГТ «Припять» ОСОБА_6, відповідно до яких вона є членом гаражного товариства «Припять» і володільцем гаража № 33(а.с. 37).

Правомірність видачі цих ордерів підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який показав, що ОСОБА_3 було виписано 4 квітня 2008 року ордер про те, що вона дійсно є членом ГТ «Припять» і володільцем гаражу № 33, на ордері стоїть його підпис та печатка ГТ «Припять». Ордер було виписано ОСОБА_3 в звязку з тим, що вона була в списках членів ГТ «Припять». В 2011 році ОСОБА_3 було повторно виписано ордер про те, що вона дійсно є членом ГТ «Припять» і володільцем гаражу № 33, на ордері стоїть його підпис та печатка ГТ «Припять». Ордер було виписано повторно в звязку з тим, що ОСОБА_3 звернулася з заявою до казначея ГТ «Припять» ОСОБА_12, в якій зазначила, що загубила ордер. Оскільки ОСОБА_3 була зазначена в журналі реєстрації володільців гаражів ГТ «Припять», тому їй і було повторно виписано ордер на володіння гаражем № 33.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 05.08.1995 року, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_3 заплатила вступний внесок в гаражний кооператив «Припять» в сумі 400000 карбованців(а.с. 39).

Квитанціями до прибуткового касового ордеру від 20.04.1996 року, 05.04.1998 року, 27.05.2000 року, 11.01.2002 року, 18.01.2003 року, 29.12.2006 року, 28.03.2007 року, 27.05.2008 року, 06.10.2009 року, 05.08.2009 року, 19.09.2010 року, 05.05.2011 року, 11.12.2013 року, 24.11.2012 року, 22.10.2015 року, 22.01.2016 року підтверджено, що ОСОБА_3 було сплачено ГТ «Припять» членські внески за користування гаражем № 33 (а.с. 39-52).

З квитанцій до прибуткового касового ордеру № 33 від 28.03.2007 року, 22.01.2016 року, 23.02.2016 року видно, що ОСОБА_3 сплачувала в ГТ «Припять» кошти за використання електроенергії та за ремонт дороги (а.с. 43, 45, 50-51).

Відповідно до списків членів ГТ «Припять», складених станом на 2009 рік, 2014-2016 роки, ОСОБА_3. є членом ГТ «Припять», ОСОБА_1 в даних списках як член ГТ «Припять» не значиться (а.с. 72-101).

З наданих нотаріально посвідчених пояснень ОСОБА_13, ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_1 з листопада 1991 року по травень 1992 року приймав участь у будівництві індивідуального гаражу № 33 в колективному гаражному кооперативі «Припять» м.Славутича Київської області шляхом вкладення особистих матеріальних цінностей (а.с. 13, 14).

Як пояснив в судовому засіданні позивач, з листопада 1991 року він став членом ГТ «Припять» та почав будувати гараж, яким в подальшому користувався. Пізніше даному гаражу було присвоєно номер 33. Оскільки з 27 червня 1997 року по 03 червня 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, тому всі правовстановлюючі документи на гараж № 33 в ГТ «Припять» залишились у неї. Членські внески сплачувала ОСОБА_3, оскільки вони проживали однією сімєю і він їй довіряв сплачувати членські внески. В 2014 році він дізнався, що володільцем гаража № 33 в ГТ «Припять» є ОСОБА_3, хоча будь-яких заяв про переоформлення гаража на неї він не писав.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР», чинного на час виникнення спірних відносин, кооператив організовується за бажанням громадян виключно на добровільних засадах. Чисельність членів кооперативу не може бути меншою, ніж три особи.

Як зазначено у ч. 2 цієї статті, статут кооперативу приймається загальними зборами громадян, які бажають заснувати кооператив.

У статуті кооперативу визначаються: найменування кооперативу, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу в кооператив і виходу з нього, права та обов'язки членів кооперативу, його органи управління і контролю, їхня компетенція, порядок утворення майна кооперативу і розподілу доходу (прибутку), підстави і порядок виключення з кооперативу, умови реорганізації і

припинення діяльності кооперативу. До статуту можуть включатися інші положення, пов'язані з особливостями діяльності кооперативу, які не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону передбачено, що членом кооперативу може бути кожний громадянин, який досяг 16-річного віку, якщо інше не передбачено законодавством Союзу РСР і союзних республік, виявив бажання і здатний брати участь у здійсненні цілей і завдань кооперативу.

Відповідно до ч.4 цього Закону члена кооперативу може бути виключено з кооперативу за рішенням його загальних зборів у випадках, передбачених статутом.

Виключення з членів кооперативу може бути оскаржено в суд.

З аналізу вказаних норм видно, що порядок вступу в кооператив, виходу з нього, випадки виключення з членів кооперативу визначені статутом кооперативу.

Позивачем та представником відповідача ГТ «Припять» суду не надано статуту гаражного кооперативу «Припять», чинного на час виникнення спірних відносин.

З пояснень представника відповідача ГТ «Припять» ОСОБА_5 вбачається, що в 1990 році було утворено гаражний кооператив «Припять» та прийнятий його статут, 23 січня 2002 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради було зареєстровано статут гаражного товариства «Припять» в новій редакції, так гаражний кооператив «Припять» було перейменоване у гаражне товариство «Припять». При вступі на посаду голови ГТ «Припять» в 2014 році йому не передавалися правовстановлюючі документи гаражного кооперативу «Припять», а також інші документи, які підтверджували членство користувачів гаражів у ГТ «Припять».

Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 та показав, що згідно Статуту, який діяв на час його вступу в 1994 році на посаду голови гаражного кооперативу «Припять», підставою для вступу в члени кооперативу була заява про прийняття у члени кооперативу та відповідне рішення правління і сплата вступного внеску, з 1997 року підставою для законного володіння гаражем був ордер, який видавався за підписом голови кооперативу на підставі заяви особи, що побудувала або купила гараж, про прийняття у члени кооперативу та відповідного рішення правління. Сплата ОСОБА_3 в 1995 року вступного внеску свідчить про те, що вона стала членом гаражного кооперативу «Припять». Всі правовстановлюючі документи гаражного кооперативу «Припять», його статут, заяви про прийняття у члени кооперативу були знищені, тому він їх і не передав новому голові ГТ «Припять» ОСОБА_5.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, гаражне товариство «Припять» знаходиться за адресою: Київська область, м.Славутич, Чернігівський квартал, гараж 323, дата державної реєстрації: 23.01.2002 року, керівником ГТ «Припять» є ОСОБА_5 (а.с. 54).

Славутицькою міською радою Київської області 2 лютого 2001 року прийнято рішення № 214-29-XXІІІ «Про вилучення та надання дозволу на право постійного користування земельною ділянкою», яким вирішено вилучити з земель постійного користування ВП «ЧАЕС» НАЕК «Енергоатом» земельну ділянку площею 2,5183 га та надати в постійне користування гаражно-будівельному кооперативу «Припять», яка розташована в Чернігівському кварталі м. Славутича під розміщення існуючих гаражів, а також затвердити технічну документацію по складанню Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою(а.с. 105).

Відповідно до вказаного рішення Славутицької міської ради Київської області гаражному кооперативу «Припять» 28 травня 2001 року видано державний акт на право постійного користування землею 2, 5183 га для розміщення гаражів( а.с. 101-104).

10 січня 2002 року загальними зборами прийнято статут гаражного товариства «Припять» (далі Статут) в новій редакції, який зареєстрований виконавчим комітетом Славутицької міської ради 23 січня 2002 року (а.с. 6-9).

Відповідно до п.1.1 Статуту товариство утворюється з метою задоволення потреб його членів в належному зберіганні і експлуатації індивідуальних транспортних засобів.

Згідно п.3.1 Статуту членом товариства може бути люба фізична особа, яка досягла 18 років, виявила бажання прийняти участь у реалізації цілей та задач товариства, що виконує його Статут.

Як зазначено у п.3.2 Статуту, член товариства може бути виключений з нього по ініціативі товариства у випадку: грубого порушення Статуту товариства (пп. 3.2.1.), систематичного порушення зобовязань перед товариством, в тому числі несплати протягом року внесків у товариство(пп. 3.2.2.), спричинення матеріальної шкоди членам товариства і товариству, відповідно до якого складено відповідний акт, затверджений на правлінні товариства(пп.3.2.3.), грубого порушення громадського порядку на території товариства (пп. 3.2.4.), умисного забруднення території товариства(пп.3.2.5.), систематичного недотримання правил пожежної безпеки і санітарії (пп.3.2.6.).

Пропозиція про виключення може виходити як від правління товариства, так і від заінтересованих осіб товариства, яка повинна бути відповідно оформлена в письмовому вигляді із зазначенням причин виключення.

Відповідно до п.3.3 Статуту прийом в товариство нових членів і оформлення добровільного виходу з нього здійснюється рішенням правління.

Пунктом 4.2.4 Статуту передбачено, що товариство в особі правління чи голови правління має право приймати нових членів товариства, видавати ордера їм на користування гаражами, здійснювати перереєстрацію членів товариства, виключати із членів товариства за рішенням правління товариства.

Згідно п.8.1.2 Статуту член товариства має право користуватися і розпоряджатися гаражем після отримання в установленому порядку ордера.

За змістом п.8.2.2 Статуту член товариства зобовязаний регулярно вносити внески в розмірах і в строки, що встановлені органами правління товариства.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з того, що показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_13, ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_1 будував в гаражному кооперативі «Припять» з листопада 1991 року по травень 1992 року гараж та був його законним володільцем, не є належними доказами, які підтверджують його членство в гаражному кооперативі «Припять» та законне володіння гаражем № 33 в цьому товаристві відповідно до положень Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР», чинного на час виникнення спірних відносин, а документи на підтвердження зазначених обставин суду позивачем не надано, то суд приходить до висновку що позивачем не доведено, що він був членом ГТ «Припять» та виключений з його членів без будь-яких правових підстав, а також не доведено, що він є законним володільцем гаражу № 33 ГТ «Припять», а відповідач ОСОБА_3 є його недобросовісним володільцем, натомість заперечення відповідача є обґрунтованими з посиланням на письмові докази.

За встановлених обставин справи позов є безпідставним, недоведеним і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька