Справа № 612/456/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Мороза О.І., при секретарі Коняєвій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі б/н від 14.03. 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» про визнання недійсним договору оренди землі від 15.02. 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» з моменту його державної реєстрації, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківської області,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» (надалі ОСОБА_1) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі ФОП ОСОБА_4М.) в якому, після уточнення позовних вимог (т.1 ст.ст.93,94), просять визнати недійсним договір оренди землі б/н від 14.03. 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 (надалі ОСОБА_5 2) , посилаючись на наступне.

15.01.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, строком на 15 років, уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0165 загальною площею 5,2681 га. ОСОБА_5 був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229. (В подальшому було встановлено, оскільки зазначено на самому договорі, що він укладений 15.02. 2011 року) (надалі ОСОБА_5 1)

Відповідно до умов ОСОБА_6 1 ОСОБА_1 здійснювало обробіток земельної ділянки та своєчасно і в повному обсязі сплачувало орендну плату ОСОБА_3

Навесні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до керівництва ОСОБА_1 з проханням купити цей земельний пай так, як їй була необхідна була велика сума коштів. На це прохання вона отримала розяснення, що чинне законодавство не передбачає реалізацію земель сільськогосподарського призначення.

Приблизно через тиждень ОСОБА_1 приступило до виконання весняно - польових робіт на полі де знаходилась і земельна ділянка ОСОБА_3 але виявилось, що боронування на ній провів ФОП ОСОБА_4 який пояснив що він уклав договір оренди землі з ОСОБА_3

На заперечення керівництва ОСОБА_1 що з ОСОБА_3 ОСОБА_1 раніше укладено договір оренди, який зареєстрований у встановленому порядку, ОСОБА_4 не звертав ніякої уваги. На даний час земельна ділянка засіяна ОСОБА_4 насінням соняшника і ОСОБА_1 не використовується.

Розуміючи, що ОСОБА_3 ошукала ОСОБА_1, вони звернулось до прокуратури щодо притягнення останньої до відповідальності за ст.190 КК України з приводу шахрайства під час укладення договору оренди землі.

По даному факту Лозівським MB ГУ МВС України в Харківській області було розпочато кримінальне провадження № 0000883 за ст.192 ч. І КК України.

В ході вивчення матеріалів прокурорської перевірки, на прохання ОСОБА_1, їм було надано в копіях наступні документи :

- лист № 01-26/1 від 02.04.2014 відділу Держземагенства у Близнюківському районі, в якому зазначено, що договір оренди землі на 15 років з TOB «СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ», кадастровий номер :03:000:0165, площею 5,2681 га зареєстрований 30.01.2012 року і дійсний до 30.01.2027 року;

- інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що рішенням реєстраційної служби Близнюківського РУЮ 17.03.2014 року було здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки строком на 49 років, кадастровий номер :03:000:0165. Орендар фізична особа -підприємець ОСОБА_4. Сам договір оренди між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, на підставі якого відбулась реєстрація права, в матеріалах прокурорської перевірки був відсутній.

В підтвердження незаконності укладення ОСОБА_6 2 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 вказують на таке.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали ОСОБА_5 1. Даний договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229. ОСОБА_5 сторонами не розривався і він є чинним в силу вимог ст.ст. 629, 654 ЦК України та ст.32 ЗУ «Про оренду землі». Отже ОСОБА_3, під час перебування спірної земельної ділянки в оренді ОСОБА_1, в порушення вимог ч.ч.1-3 ст. 13, 654,629 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) , ст.32 ЗУ «Про оренду землі», п. 28 ОСОБА_6 оренди від 05.01. 2011 року повторно уклала ОСОБА_5 оренди від 14.03. 2014 року з ФОП ОСОБА_4 не повідомивши ОСОБА_1. Цей договір відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України є недійсним внаслідок недодержання відповідачами в момент його вчинення вимог цивільного законодавства України.

Також мотивують незаконність рішення про реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки на підставі ОСОБА_6 2. В подальшому від вимог в цій частині відмовилися.

Посилаючись на наведене і просять позов задовольнити, стягнути на їх користь солідарно із відповідачів понесені витрати по сплаті судового збору(т.1 а.с.94).

До початку розгляду судом справи по суті ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним ОСОБА_6 1. з моменту його державної реєстрації (т. 1 а.с.67- 91).

Ухвалою суду від 16.10. 2014 року, за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, позови обєднані в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом проти цього заперечував (т.1 а.с.139-141).

В обгрунтування свого позову ОСОБА_3 посилається на наступне.

Під час ознайомлення з наданими Tовариством суду письмовими доказами, а саме договором оренди земельної ділянки від 15 лютого 2011 року, актом прийому-передачі земельної ділянки ОСОБА_3, актом визначення меж земельної ділянки ОСОБА_3 в натурі, їй стало відомо, що Близнюківським РВ Держкомзему 30 січня 2012 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки (паю), що належить ОСОБА_3, площею 5,2681 га, розташованої на території Софіївської сільської ради, Близнюківського району Харківської області терміном на 15 років.

Вивчивши зазначений договір вона зрозуміла що він є незаконний ні за формою, ні за змістом. Вона ніколи не подавала заяву про державну реєстрацію ОСОБА_6 1 і не підписувала договір з такими умовами. Подаючи цей договір на реєстрацію ОСОБА_1 ввело в оману і державного реєстратора оскільки особа яка підписала цей договір не мала на те права.

Зміст ОСОБА_6 1 не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року, №220, та ст. 15 Закону України «Про оренду землі» а саме:

- у розділі «Об'єкт оренди», відсутній кадастровий номер земельної ділянки;

- п.8 ОСОБА_6 - «Строк дії договору», не відповідає вимогам Типового договору, який передбачає: у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою.

- п.9 договору оренди - «Орендна плата», в якому зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі: 1,5 % на суму 938, 08 грн., не відповідає вимогам Типового договору, який у разі натуральної форми оплати передбачає зазначення переліку, кількості або частки продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки.

- у договорі оренди відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Посилаються на ст.15 Закону України «Про оренду землі» в якій зазначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексацій форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.

У ОСОБА_6 1, в розділі «Орендар», зазначено - директор ОСОБА_7 та стоїть особистий підпис, відсутні номер довіреності, наданої на укладання договору оренди землі.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в розділі «прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено: ОСОБА_8, 01.08.2010 (без обмежень) - керівник, ОСОБА_8, 01.08.2010 (без обмежень)-підписант.

ОСОБА_5 підписано ОСОБА_7 яка на дату укладення договору не була директором TOB «СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ» і не мала повноважень підписувати угоди від імені юридичної особи. Директором ОСОБА_1 на той час був ОСОБА_8 Як на правову підставу цього твердження посилаються на ч.2 ст. 203, ст.37 ЦК України, ст.16, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Крім того вказують, що первісний позов не може розглядатися за правилами цивільного судочинства, проте, після уточнення первісним позивачем своїх вимог, який від вимог в цій частині відмовився, на цьому не наполягали.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 на задоволенні первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а крім того вказав і на таке. ОСОБА_5 оренди від 15.02. 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений та належним чином зареєстрований. Під час реєстрації була проведена перевірка на відповідність його вимогам закону. ОСОБА_5 виконувався сторонами. Про це було відомо ОСОБА_4 ОСОБА_1 сплачувало орендну плату. ОСОБА_3 самостійно цю землю не обробляла. ОСОБА_5 чинний, він не розривався. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Щодо ОСОБА_6 оренди від 14.03. 2014 року погоджуються, що він відповідає Типовому договору оренди землі крім змісту п. 8.1 де вказано, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження), оскільки ділянка перебувала в оренді.

Не заперечувати ту обставину до ОСОБА_5 оренди від 15.01. 2001 року був підписаний від імені товариства не ОСОБА_8 як директором товариства, а ОСОБА_7, яка тимчасово, у звязку із відрядженням директора в період з 14.02. 2011 року по 04.03. 2011 року, виконувала обовязки директора, працюючи бухгалтером товариства, що підтверджується відповідним наказом. Такі дії, на їх думку, відповідають ч.3 ст.92 ЦК. ОСОБА_1 схвалило укладений ОСОБА_10 договір оренди, що підтверджується сплатою орендної плати, що передбачено ч.1 ст.241 ЦК України (а.с.1-5,128-131,206-209).

ОСОБА_4, як відповідач за первісним позовом та його представник адвокат ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов ОСОБА_3П, просять задовольнити, посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві та письмових запереченнях ОСОБА_4 на первісний позов (т.1 ст. 74-80,95-102) Останні зокрема зводяться до наступного. Укладений 14.03.2014 року між ФОП ОСОБА_4 та Богданюк ОСОБА_5 оренди землі від 14.03.2014 року площею 5,2681 га, кадастровий номер :03:000:0165, розташованої на території Софіївської сільської ради, Близнюківського району. Харківської повністю відповідає вимогам законодавства.

Під час укладання цього договору ніяких відомостей щодо обмежень, обтяжень реєстратором на земельну ділянку не встановлено. Зі слів власника земельного паю ОСОБА_3 його було відомо, що станом на 2014 рік вона самостійно здійснює обробіток цієї землі.

Текст даного ОСОБА_6 цілком і повністю відповідає Типовому ОСОБА_6 оренди землі, затвердженому Постановою КМУ від 03 березня 2004 р. N 220, «Про затвердження Типового договору оренди землі», в ньому зауважено всі істотні умови ОСОБА_6 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Після укладення договору відбулася його реєстрація у Державному реєстрі Близнюківським державним реєстратором Управління юстиції Харківської області ОСОБА_11Т.( запис №5001128 від 14.03.2014 року). Невідємними додатками до ОСОБА_6 2 є план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкта оренди. Дійсне волевиявлення сторін підтверджене фактичною передачею об'єкта оренди, використання його у відповідності до умов договору, та здійснення розрахунку за використання об'єкта оренди у вигляді орендної плати за 2014 рік, у сумі 2200 грн. Надана відомість виплати орендної плати(а.с.170).

Підстав визнання цього правочину недійсним у судовому порядку, не існує.

Щодо підписання ОСОБА_6 1 ОСОБА_10 замість ОСОБА_8 вказують на те, що було порушено вимоги ч.2 ст. 207 ЦК України оскільки на день підписання цього договору та при поданні заяви про його державну реєстрацію ОСОБА_10 не мала це повноважень.

Зокрема на його запит від 18.04.2014 року до агенства у Близнюківському районі Харківської області щодо державної реєстрації ОСОБА_6 оренди земельної ділянки кадастровий номер 300:03:000:0165. загальною площею 5,2681 га, між ОСОБА_3 та TOB «СОФІЯ -БЛИЗНЮКИ», зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 року за № 34000229, була отримано копія реєстраційної справи, та супровідний лист вих.№01-18.07.2014 року, з якого випливає, що у Відділі держземагенства у Близнюківському районі яке є правоноступником Близнюківського відділу держкомзему. відсутній документ який підтверджує повноваження представника юридичної особи TOB «СОФІЯ - БЛИЗНЮКИ», діяти від її імені, та підписувати правочин. Отже особа, яка реєструвала договір була введена в оману щодо обсягу цивільної дієздатності представника ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 01.02. 2016 року, у звязку із реформуванням (ліквідацією), до участі у справі були залучені правонаступники третіх осіб, які вказані в позовних заявах (т. 3 а.с. 34,35).

ОСОБА_3 та треті особи, своєчасно та належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи але у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.123,124,193).

Крім цього ОСОБА_3 у задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просить задовольнити (а.с.125,126).

До суду надано письмову заяву Начальника реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Харківької області в якій мотивовано вказують, що державна реєстрація ОСОБА_6 оренди від 14.03. 2014 року відбулася у відповідності до вимог закону, а тому проти задоволення вимог в части незаконності державної реєстрації просять відмовити (а.с.123,124).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судові засідання, письмові заперечення на позов, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити повністю, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частиною четвертою ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним.

ОСОБА_6 1 вбачається, що орендодавець ОСОБА_3 з одного боку та Орендар ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі Статуту підприємства, зареєстрованого Виконавчим комітетом Лозівської міської ради 09.09. 2008 року №0000569, з другого, уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,2681 га яка знаходиться в межах Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області строком на 15 років (т.1 а.с .6-13).

В п.41 договору передбачено що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

В розділі договору «Реквізити сторін» - орендодавцем зазначена ОСОБА_3 та є підпис, а орендарем ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» та підпис директора - ОСОБА_7

ОСОБА_5 був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229. Зазначене підтверджене листом Відділу Держземагенства у Близнюківському районі Харківської області від 02.04. 2014 року №01-26/1(а.с.14).

До договору додано ОСОБА_1 визначення меж земельної ділянки в натурі без дати та ОСОБА_1 прийому - передачі ділянки без дати з підписами цих же осіб (т.1 а.с.10,11).

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку підтверджене Державним актом серія ЯД №038257 та Інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (а.с.12,15).

Відповідачами за первісним позовом та їх представниками стверджується, що ОСОБА_5 1 ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не укладала, а крім того цей договір не мала права від імені ОСОБА_1 підписувати ОСОБА_7 оскільки на той час не була директором ОСОБА_1.

Ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

При ознайомленні з ОСОБА_6 1 судом було встановлено, що від імені ОСОБА_1 як орендаря договір було укладено ОСОБА_7 саме як директором ОСОБА_1 який діє на підставі Статуту товариства.

Для перевірки цих обставин судом було вивчено та зясовано наступне.

Із протоколу №1 загальних зборів засновників ОСОБА_1 від 04.09. 2008 року вбачається що його засновники ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вирішили і створили ТОВ «Софія- Близнюки», затвердили статут ОСОБА_1. Було ухвалено призначити директором ОСОБА_1 ОСОБА_7, тобто особу яке не є засновником та власником ОСОБА_1(т.2 а.с.26,27).

Із статуту ОСОБА_1, державну реєстрацію якого було проведено 09.09. 2008 року, вбачається, що виконавчим органом ОСОБА_1 є Директор (п.5.1). До виключної компетенції Загальних зборів ОСОБА_1 віднесено призначення та відкликання Директора товариства (п.7.1.3) (т.2 а.с. 32).

В п. 8.2 Статуту закріплена норма яка забороняє директору приймати рішення які належать до компетенції Зборів учасників ОСОБА_1 (т.2 а.с.32).

Таким чином, Статутом ОСОБА_1 не передбачене право Директора призначати замість себе виконуючого обовязки тим більше з усіма правами Директора відповідно до Статуту, оскільки це виключна компетенція Зборів учасників ОСОБА_1.

До компетенції виключно Директора віднесено право укладати договори (п.8.7.9 Статуту).

Із протоколу загальних зборів ОСОБА_1 від 31 липня 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 звільнено із посади директора ОСОБА_1 та призначено директором ОСОБА_1 ОСОБА_8 (т.2 а.с.32).

Отже, починаючи 31 липня 2010 року і по цей час, як вбачається із позову та пояснень у суді ОСОБА_8, він був і є директором ОСОБА_1.

Зазначене підтверджується і Витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АВ №427831 де вказано, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю («СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ») є юридичною особою, , ідентифікаційний код юридичної особи 35462911. При цьому у розділі «Прізвище, імя, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичних осіб» зазначено що такою особою є ОСОБА_8 без обмежень, підписант (а.с.16).

Наведене свідчить, що представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, має право лише директор ОСОБА_1 ОСОБА_8

Відповідно до п. 4 ст. 89 ЦК України до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно ч. 2 ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, прізвище, ім'я, по-батькові та ідентифікаційні номери фізичних осіб - платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Відповідно до ст. 18 ЗУ „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Спірний ОСОБА_5 1, як вбачається, підписаний 15.02. 2011 року, тобто в період коли директором ОСОБА_1 був ОСОБА_8 ОСОБА_7 на цей час уже була звільнена із цієї посади.

Позивач за та його представник за первісним позовом цю обставину пояснюють тим, що ОСОБА_7 на час укладення ОСОБА_6 1 була виконуючим обовязки директора у звязку із відрядженням директора ОСОБА_8, надавши цей наказ суду.

Проте суд зважає на наступне. З ОСОБА_6 1 не вбачається, що ОСОБА_10 його підписала як «виконуючий обовязки директора» та на підставі наказу (довіреності) тощо. Вказано, що вона підписала договір саме як директор який «діє на підставі Статуту».

Щодо наказу про відрядження директора ОСОБА_1 від 10 лютого 2011 року (надалі Наказ) (а.с.210).

З цього Наказу вбачається, що на період відрядження з 14 лютого 2011 року по 04 березня 2011 року директор ОСОБА_1 ОСОБА_8 виконуючим обовязки призначив головного бухгалтера товариства ОСОБА_7.

Наказ не містить номера чи інших реєстраційних відміток. Долучений до справи документ містить відтиск печатки та штампу ОСОБА_1 «Згідно оригіналу» що скріплено підписом директора. Отже це виглядає як посвідчена копія Наказу. Проте Наказ містить і «мокрий» підпис директора, виконаний кулькою (іншою) ручкою синього кольору, отже не є електрофотокопією. Пізніше суду надано оригінал Наказу(т.2 а.с.210). При порівнянні цих двох документів є достатні підстави вважати що підписи директора ОСОБА_8 на начебто копії Наказу(т.1 а.с.210) та оригіналі Наказу (т.2 а.с.49) різняться, оскільки це очевидно.

У судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив що він був у відрядженні в м. Полтава та м. Суми в період зазначений у Наказі, вирішував питання щодо діяльності ОСОБА_1. Проте на підтвердження перебування у відрядженні не зміг надати ні посвідчення про відрядження, ні маршрутний лист на автомобіль чи квитки на інший вид транспорту, не назвав де саме він був, з ким вів переговори та укладав угоди, не надав ці угоди тощо, не вказав де зупинявся на нічний відпочинок, не надав документ на підтвердження отримання коштів за відрядження тощо.

Крім того судом встановлено, що правомочність укладення Договору1 від імені ОСОБА_1 саме ОСОБА_10 ОСОБА_1 стало доводити у суді тільки після того, як на цю обставину їх увагу звернула протилежна сторона.

У судовому засіданні було вивчено копію Звіту про суми нарахованої заробітної плати…до органів Пенсійного фонду України за січень 2011 року та Відомості про нарахування заробітної плати… З цього Звіту та Відомостей вбачається, що вони складені 16.02.2011 року, надійшли до органу пенсійного Фонду 18.02. 2011 року. Звіт підписаний ОСОБА_8 як директором і ОСОБА_7 як головним бухгалтером ОСОБА_1. Аналогічна копія на виконання ухвали суду була надана і органом Пенсійного фонду(т.1 а.с.217, т.2 а.с.8-21).

Отже письмовим доказом доводиться, що в період коли ОСОБА_8 мав би бути в відряджені і не виконував в цей час обовязки директора (14.02.2011 р. - 04.03.2011р.), а спірний договір підписано 15.02.2011 року і обовязки директора мала б виконувати ОСОБА_10 за його наказом від 10.02. 2011 року, обовязки директора ОСОБА_10 не виконувала - ці обовязки виконував сам ОСОБА_8

Сторона позивача за первісним позовом не стверджувала і не надала доказів що в період з 14.02.2011 року по 04.03. 2011 року директор ОСОБА_1 повертався із відрядження та приступав до виконання своїх обовязків. Навпаки, вони стверджували що він був у відрядженні безперервно з 14.02. 2011 року по 04.03. 2011 року.

На підтвердження правомірності підписання ОСОБА_6 1 ОСОБА_7 директор ОСОБА_1 ОСОБА_8, даючи пояснення суду, вказував, що вона (ОСОБА_7М.) в цей час підписувала аналогічні договори і з іншими особами які договори визнають. Надано копію договору ОСОБА_1 від 15.02. 2011 року з ОСОБА_13 (т.2 а.с.23-25).

Оцінюючи цей доказ суд вважає, по-перше, що ОСОБА_1 лише стверджується та не доведено ту обставину, що інші особи з якими можливо було укладено аналогічні договори їх визнають і не надано докази на підтвердження існування таких договорів взагалі крім договору із ОСОБА_13 Не було заявлене і клопотання зокрема про допит в суді ОСОБА_13 на підтвердження вище вказаних тверджень. По - друге, сама по собі наявність (відсутність) договорів з третіми особами, зокрема і з ОСОБА_13, не спростовує та не підтверджує дійсність (недійсність) спірного договору. ОСОБА_13 не є стороною спірного договору, цей договір не зачіпає його права та інтереси.

У відповідачів за первісним позовом в звязку із вищевикладеним виникли певні сумніви у дійсності наказу, допускають що він був виготовлений уже під час розгляду цивільної справи, а тому судом було задоволене клопотання про призначення комплексної (почеркознавча та технічна експертизи) (т.2 а.с.50-55,58-60).

На розгляд технічної експертизи були винесені питання щодо Наказу про призначення ОСОБА_7 виконуючою обовязки, а саме про відповідність виготовлення документа (наказу) та його окремих фрагменті його даті тощо (т.2 а.с.58).

На розгляд почеркознавчої експертизи - питання відповідності підпису ОСОБА_3 підписам у «Розрахунках орендної плати».

При цьому представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 проти призначення експертизи заперечував, вказавши що це є затягуванням процесу. Пояснив що ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_8В, він їй довіряв як дружині і бухгалтеру. Щодо Наказу про відрядження зазначив, що він є внутрішнім документом і суті спору не стосується (підтверджується технічним записом судового засідання) (т.2 а.с.59).

Раніше той же представник уповноваження ОСОБА_7 на підписання ОСОБА_6 1 мотивував саме наявністю цього Наказу. Після цього, зазначивши що він суті спору не стосується, він тим самим визнав відсутність уповноважень у ОСОБА_7 на підписання ОСОБА_6 1. Не може підтверджуватися таке уповноваження і певними родинними стосунками та довірою між подружжям.

З метою забезпечення проведення експертизи ухвалою суду, у звязку із тим що ОСОБА_3 проживає в Івано-Франківській області, було винесене судове доручення Коломийському міськрайонному суду цієї області (т.2 а.с.84-86).

Цією ж ухвалою було частково задоволене клопотання ОСОБА_8 про допит ОСОБА_3 як свідка. Частково в тій частині що це було доручено провести

вищезазначеному суду і в порядку, визначеному ст. 184 ЦПК України тобто за згодою особи (т.2 а.с.86).

Як вбачається із протоколу судового засідання Коломийському міськрайонного суду від 24.03. 2015 року ОСОБА_3 відмовилася від допиту в якості свідка, вказала що довіряє своїм представникам, а крім того пояснила, що підпис на договорі оренди від 15.02. 2001 року виконаний не нею і припускає що він підроблений іншою особою (т.2 а.с.115).

ОСОБА_14 судово-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_15 №6574 від 29.09. 2015 року вбачається, що дати відповіді на питання, викладені в ухвалі суду не представилось можливим через відсутність в інституті спеціального обладнання (т.2 а.с.176-181).

Із висновку судово-почеркознавчої експертизи цього ж інституту від 17.12. 2015 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 в «Розрахунках орендної плати», наданих суду ОСОБА_1, від імені ОСОБА_3 виконані не нею а іншою особою (т.3 а.с.2-17).

Отже ОСОБА_3 скористалася своїм правом шляхом призначення експертизи доводити недостовірність підпису на спростування отримання орендної плати.

Щодо перевірки достовірності її підпису на ОСОБА_6 1 шляхом призначення експертизи, сторони, клопотання не заявили, будучи повідомленими про таку можливість.

На запит ОСОБА_4М, Відділом Держземаггенства у Близнюківському районі Харківської області надано посвідчену реєстраційну справу щодо реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки між ТОВ «СОФІЯ_ БЛИЗНЮКИ» та ОСОБА_3 У супровідному листі агентства зазначено, що документ який мав би підтвердити повноваження представника ТОВ «СОФІЯ_ БЛИЗНЮКИ» у Відділі не зберігся (а.с.104-120). Відповідної заяви від ОСОБА_3 ця реєстраційна справа також не містить.

Свою правову позицію позивач за первісним позовом обґрунтовує і посиланням на ст. 241 ЦК України. Тобто одночасно стверджується що ОСОБА_7 мала повноваження на підписання ОСОБА_6 1 і в той же час посилаються на правила якими регулюється укладення правочину особою з перевищенням повноважень. Отже допускається, що ОСОБА_10 діяла з перевищенням своїх повноважень. При цьому зазначають, що ОСОБА_1 схвалило укладений ОСОБА_5 оскільки його виконувало сплачувало орендну плату. Проте останнє сплата орендної плати, свого підтвердження у суді не знайшло. Отже немає підстав визнати, що ОСОБА_5 1 ОСОБА_3 був визнаний та нею виконувався шляхом отримання орендної плати, на чому також наголошував представник позивача ОСОБА_9

Статтею 215 ЦК України визназначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як встановлено судом, всупереч вимогам закону, ОСОБА_7 не мала повноважень на підписання ОСОБА_6 1, оскільки не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності що є достатньою підставою для визнання цього договору недійсним.

Висновків суду про недійсність ОСОБА_6 1 не спростовує і наданий ОСОБА_1 акт обстеження земельних ділянок від 14.11. 2013 року оскільки з цього акту не вбачається з яких підстав комісія дійшла висновку, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді ОСОБА_1. Крім того в акті не стверджується, що обробіток цієї земельної ділянки проведено саме ОСОБА_1 (т.1 а.с.211).

При цьому суд також зазначає, що вирішуючи питання про недійсність укладення договору, суд перш за все дає правову оцінку діям сторін саме на момент укладення договору.

В діях ОСОБА_3 не виявлено складу кримінального правопорушення і провадження у справі за заявою ОСОБА_8 було постановою заступника начальника Слідчого відділу Лозівського МВ ГУ МВС України від 26.06. 2014 року закрите(а.с.192).

За таких обставин суд вважає, що немає необхідності давати правову оцінку твердженням відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про відсутність в оспорюваному ОСОБА_6 1 певних істотних і обовязкових для такого виду правочинів умов.

З ОСОБА_6 оренди землі б/н від 14.03. 2014 року вбачається що він укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Предметом договору оренди є земельна ділянка загальною площею 5,2681 га, кадастровий номер 6036000:0165, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯД №038257.

До договору додано Схему розташування земельної ділянки, Кадастровий план земельної ділянки, ОСОБА_1 визначення меж земельної ділянки в натурі від 14.03. 2014 року, акт приймання-передачі земельної ділянки від 14.03. 2014 року (т.1 а.с.81-89).

Крім державного акту право ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку підтверджене і Витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно (т.1а.с.91). Право оренди цієї земельної ділянки посвідчене Реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т.1а.с.90).

Позивач за первісним позовом підставою недійсності ОСОБА_6 2 вважає те, що він був укладений після укладення ОСОБА_6 1 про існування якого ОСОБА_3, на їх думку, було відомо. В подальшому, як на підставу його недійсності посилаються на п.8.1 ОСОБА_6 2 де вказано, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб. Тобто на існування того ж Договору1.

У судовому засіданні встановлено, що на час укладення ОСОБА_6 2 про існування ОСОБА_6 1 ОСОБА_3 не було відомо, а тому в правах розпорядитися землею на власний розсуд вона обмежена не була.

Земельна ділянка на підставі ОСОБА_6 2 на умовах оренди використовується ФОП ОСОБА_4, що не заперечувалось позивачем за первісним позовом. ОСОБА_3 отримує орендну плату.

Дізнавшись із первісного позову про ОСОБА_5 1 ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання цього договору недійсним і ця обставина судом підтверджена оскільки ОСОБА_5 1 визнається недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вбачається що ОСОБА_5 2 відповідає цим вимогам.

Отже підстави, якими первісний позивач, доводить недійсність ОСОБА_6 2 свого підтвердження не знайшли, а тому у задоволенні первісного позову і слід відмовити.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таке клопотання в первісному та зустрічному позові не заявлене. Крім того судом встановлено, як зазначено, вище, що сторони ОСОБА_6 2 виконують свої обовязки. ФОП ОСОБА_4 використовує спірну земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур та сплачує орендну плату ОСОБА_3 а та її отримує.

Твердження представника позивача ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_3 із зустрічним позовом до суду звернулася поза межами строку позовної давності в суді свого підтвердження не знайшло оскільки не доведене. Так ОСОБА_3 вказує, що про ОСОБА_5 1 вона дізналася ознайомившись з позовною заявою, його не підписувала, про його реєстрацію не зверталася і ці обставини знайшли в суді своє підтвердження. Отже звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою 16.07. 2014 року строки позовної давності нею не пропущені.

Відповідність копій документів, які є у справі, їх оригіналам, у осіб, які беруть участь у справі сумнівів не викликала.

На підставі ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» на користь ОСОБА_3 мають бути стягнені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 9240 грн. 00 коп., а всього - 9483 (девять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3,11,15,ч.4 ст. 89 ст.ст. 92, 203,ч. 2 ст.207, ст.ст. 215, 216,626,627, 792 ЦК України, ст.124 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі», ст.18 ЗУ „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ст.ст. 10,11,88, 158, 209, 212, 214-216 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 14 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківської області, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 15 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» з моменту його державної реєстрації, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківської області, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 15 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки» з моменту його державної реєстрації.

Стягнути із ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Близнюки», , на користь ОСОБА_3, 22 лютого 1966 року

народження, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт МН446158, виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 07.08. 2002 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 9240 грн. 00 коп., а всього - 9483 (девять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення і залишення її без задоволення, рішення може бути оскаржене ним в вищезазначеному порядку при цьому строк на апеляційне скарження рішення починається з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.І. Мороз