УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа - служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору та встановлення факту сумісного проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного Хмельницької області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати недійсним іпотечний договір від 26 лютого 2008 року, укладений між акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум») та ОСОБА_5, предметом якого є квартира АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 26 лютого 2008 року;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження вказаної квартири;

- встановити факт проживання ОСОБА_4 та її малолітньої дитини з дня її народження у спірній квартирі.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 з 01 січня 2003 року по вересень 2014 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька - ОСОБА_6. За час спільного проживання вони придбали квартиру АДРЕСА_1, площею 77 м. кв.

Позивач зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду

від 23 січня 2015 року встановлено факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_5 у період з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2014 року, визнано спільною сумісною власністю подружжя вказану квартиру та визнано право власності ОСОБА_4 на 1/2 її частини, проте згодом їй стало відомо, що на вказану квартиру накладено обтяження у зв'язку з тим, що зазначена квартира стала предметом іпотечного договору на забезпечення виконання договору кредиту, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Форум» 26 лютого 2008 року.

У зв'язку з наведеним, та посилаючись на те, що договір іпотеки укладено без попередньої згоди органів опіки і піклування, чим порушені житлові права їх малолітньої доньки ОСОБА_6, 2005 року народження, та яка з народження проживає у спірній квартирі, ОСОБА_4 просила задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного Хмельницької області від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ «Банк Форум» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували вимоги ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-2918цс15 та виходили з того, що при укладенні іпотечного договору та договору про внесення змін та доповнень до нього ОСОБА_5 було надано довідки про те, що у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, а також судами враховано, що малолітня ОСОБА_6 на момент укладення договору іпотеки від 26 лютого 2008 року проживала разом із своєю матір'ю ОСОБА_4 за іншою адресою, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку, що права малолітньої ОСОБА_6 порушені не були; при цьому враховуючи, що рішенням суду визнано права власності ОСОБА_4 на 1/2 частку спірної квартири, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту сумісного проживання дочки і матері у зазначеній квартирі.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного Хмельницької області

від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

В.М. Коротун