Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», треті особи: голова правління приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_5, відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1987 року він працював в дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна» (далі - ДП «Санаторій «Україна») закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» (далі - ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»), а з листопада 2001 року займав посаду головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Наказом приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» (далі - ПрАТ «Укрпрофоздоровниця») від 13 листопада 2014 року № 102 його звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового контракту.

Позивач вважає цей наказ від 13 листопада 2014 року № 102 протиправним та таким, що порушує трудові права позивача і такий, що прийнято у спосіб, не передбачений законодавством.

Крім того, позивач посилається на те, що наказом голови правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 22 жовтня 2014 № 215 внесені зміни в штатний розпис ДП «Санаторій «Україна», а саме: введено посаду директора, до того ж рішенням наглядової ради ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 22 жовтня 2014 року № Р19-9.3.1 на посаду директора санаторію погоджено кандидатуру ОСОБА_6. Він вважає, що вищевказані накази та рішення порушують його права та інтереси, а відповідно підлягають скасуванню, оскільки він без його згоди з 15 листопада 2014 року переведений на посаду, що не відповідає посаді, яку він обіймає за трудовим договором, що є погіршенням істотних умов праці.

Наказом ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 17 листопада 2014 року № 104-к директором ДП «Санаторій «Україна» призначено ОСОБА_7, а наказом від 04 грудня 2014 року № 110-к останню призначено головним лікарем санаторію.

На підставі вказаного, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 13 листопада 2014 року № 102; від 17 листопада 2014 року № 104-к; від 22 жовтня 2014 року № 215 та від 04 грудня 2014 року № 110-к; визнати незаконним та скасувати рішення ПрАТ «Укпрпрофоздоровниця» від 22 жовтня 2014 року № Р19-9.3.1; поновити його на роботі на посаді головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»; визнати строковий договір - контракт, укладений між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ним 16 листопада 2009 року таким, що укладений на невизначений строк; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого ОСОБА_4 знято з посади керівника юридичної особи, а ОСОБА_7 зареєстровано, як керівника ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»; стягнути з ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2014 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні контракту.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що 16 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» було укладено контракт, за яким позивач продовжує працювати на посаді головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на термін з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2014 року включно.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 та 7.1 контракту цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого між сторонами виникають трудові відносини.

Керівник є повноважним представником підприємства при реалізації прав, повноважень, функцій, обов'язків, що передбачені чинним законодавством України, статутом підприємства, цим контрактом та рішеннями органів управління товариства.

Цей контракт укладається на п'ять років і діє з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2014 року включно.

Контракт припиняє свою дію після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; за ініціативою голови правління товариства до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених законодавством України (статті 40, 41 КЗпП України) та цим контрактом; за ініціативою керівника до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених чинним законодавством України (статті 38, 39 КЗпП України) та цим контрактом; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та цим контрактом.

За два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Наказом в.о. голови правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» від 13 листопада 2014 року № 102-к ОСОБА_4 звільнено з посади головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» з 15 листопада 2014 року у зв'язку з закінченням строку трудового контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, у зв'язку із закінченням строку дії укладеного сторонами контракту та відсутності наміру відповідача продовжити дію контракту на новий строк, колегія суддів на підставі встановлених судами обставини вважає, що позивача було звільнено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 КЗпП України.

Також судами встановлено, що підстав вважати контракт продовженим на новий термін немає, оскільки позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії контракту продовжував працювати на посаді головного лікаря, не надав, а відповідач цю обставину заперечує.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана