Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/477/16-ц
Провадження № 2/280/450/16
У Х В А Л А

25 квітня 2016 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Пасічний Т.З., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи на стороні позивачів - Державний нотаріальний архів Житомирської області, Національний банк України, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, в якому посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» щодо підсудності розгляду даної справи та просять визнати недійсним кредитний договір №0 від 07.08.2008р.

Згідно до вимог ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.3 ЦПК України особа має право звернутися до суду, в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.119 ЦПК України встановленіобовязкові вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, зокрема відповідно до п.п.5,6 вказаної статті, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги, не зазначають та не посилаються на докази, яке саме право їх як споживачів порушено відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та які способи захисту належить вжити суду.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У вказаному Законі чітко викладена процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 та 23 цього Закону.

Виходячи з викладеного, слід зробити висновок, що застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає законодавство щодо кредитування. Враховуючи, що між сторонами виникли договірні правовідносини у звязку з укладенням кредитного договору, вказані правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. Визнання недійсним договору може мати правові наслідки визнання правочину недійсним. При цьому, позивачі вказують невичерпний перелік підстав для визнання кредитного договору недійсним. Так, позивачі не зазначають наслідки визнання кредитного договору недійсним, зокрема щодо повернення кредитних коштів, їх розмір та чи буду вноситися ці кошти на рахунок суду. Звідси зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивачі обгрунтовують свої позовні вимоги, зокрема на вимоги відповідного Закону України «Про захист прав споживачів», які не мають зворотної сили на дату укладення спірного договору, є неконкретизованими. Крім того, позивачі не вказують, чи укладалися інші похідні договори щодо спірного договору і не зазначають інших осіб (наприклад, поручителів) третіми особами та їх місце проживання.

Також, у позовній заяві позивачі заявляють вимоги про забезпечення позову, однак, всупереч ст.119 та ст.151 ЦПК України не подано окрему заяву про забезпечення позову та не сплачено судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Позивачі просять зобовязати Державний нотаріальний архів Житомирської області в частині зняття заборони на відчудження, виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчудження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку, а саме: нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1, однак не зазначають, яким чином вказана установа матиме можливість зняти заборону.

Позивачі зазначають, що їх звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Проте перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір». Однак, в зазначених нормах відсутня вказівка на звільнення від сплати судового збору позивачів при зверненні до суду в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Розмір судового збору складає 1% ціни позову.

Згідно до п. 2) ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Враховуючи, що позивачі вимагають визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки ціною позову в даному випадку є оспорювана позивачами сума кредитного договору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до Постанову Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.96р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», зокрема, п.6. постанови зазначає, що заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 119 ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про докази, що підтверджують позов.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119,121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

1.Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи на стороні позивачів - Державний нотаріальний архів Житомирської області, Національний банк України, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - залишити без руху.

2.Надати позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачами ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3.Розяснити позивачам, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконають вимоги, визначені ст.119 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачам.

4.Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.З.Пасічний