Справа № 463/3770/16-ц
Провадження № 2/463/1766/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення його на роботі водієм автотранспортних засобів ПАТ «Галичфарм» та стягнення з останнього на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.08.2016р.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 06.03.2013р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 332-к від 04.08.2016р. був звільнений у звязку із скороченням чисельності згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення вважає незаконним, оскільки в його сімї немає інших працівників із самостійним заробітком, через що він має переважне право на залишення на роботі. Згідно наказу, скороченню підлягають двоє працівників, однак інший працівник, який є пенсіонером продовжує працювати. Тому, просить поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому зсіданні позивач підтримав заявлені вимоги, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 01.09.2016р. ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечила, оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Всі водії транспортного цеху, в тому числі позивач під розписку були повідомлені про наступне звільнення. З метою працевлаштування позивача, останньому двічі пропонувалось перевестись на вакантні посади підприємства, однак останній відмовився від цього. Оскільки всі водії транспортного цеху мають рівну продуктивність праці і кваліфікацію, основним критерієм для скорочення адміністрацією підприємства обрано тривалість безперервного стажу роботи. Найменшим стаж роботи був у позивача, через що останній підлягав звільненню. Позивач не був членом профспілки працівників ПАТ «Галичфарм», через що згоди останнього не вимагалось. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причин неявки суду не повідомили. За погодженням із сторонами суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

Згідно записів трудової книжки позивача (а.с.4), останній з 20.06.2013р. до 04.08.2016р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу від 04.08.2016р. № 332-к (а.с.3), позивача звільнено з посади водія автотранспортних засобів транспортного цеху служби логістики та закупок у звязку із скороченням чисельності згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-40цс15 сформулював правову позицію від 01.04.2015р., згідно з якою розяснив, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Наказом відповідача від 14.03.2016р. № 211 (а.с.19), у звязку із зміною бізнес-процесу з організації вивезення автомобілями твердих побутових відходів скорочено з 16.05.2016р. посаду водія автотранспортних засобів транспортного цеху в кількості 2 одиниці. Із вказаним наказом позивач під розписку ознайомлений 16.03.2016р. (а.с.20).

В подальшому, наказом відповідача від 16.05.2016р. № 418 перенесено термін скорочення водія автотранспортних засобів транспортного цеху 2 одиниці з 16.05.2016р. на 18.07.2016р. З таким наказом позивач ознайомлений під розписку 26.05.2016р. (а.с.22).

Згідно попередження від 12.07.2016р. (а.с.24), у звязку із звільненням позивачу запропоновано три вакантні посади: оператор технологічних установок; апаратник екстрагування та вантажник. Від запропонованих посад позивач відмовився, про що власноручно розписався.

Аналогічна пропозиція щодо працевлаштування у звязку із звільненням мала місце 21.07.2016р. (а.с.25), однак від запропонованих пяти вакантних посад позивач також відмовився.

Оскільки в такому випадку відповідач належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, відсутні підстави для висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм чинного законодавства, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Покликання позивача на те, що в нього були переваги на залишення на роботі слід відкинути як безпідставні.

Не вичерпний перелік критеріїв, за наявності яких при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікаціїу працівника зберігається переважне право на залишення на роботі закріплено в ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Згідно долученої відповідачем довідки (а.с.33), поряд з позивачем на підприємстві працює ще четверо осіб, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається із довідки ПАТ «Галичфарм» від 20.10.2016р. (а.с.27), найменший безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача був у позивача, що давало відповідачу достатньо підстав для його звільнення і що не є порушенням вимог ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Будь-яких інший порушень під час звільнення позивача в судовому засіданні не встановлено, у звязку з чим в задоволенні позову належить відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3,10,57,58,59,60,61,88,131,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 9, 40, 42, 49-2 КЗпП України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.