Справа № 211/1015/16-ц
Провадження № 2/211/1224/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 листопада 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.

при секретарі Ручка М.Л.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в послідуючому уточнив в обґрунтування якого вказав, що він є власником 5/6 часток квартири АДРЕСА_1. Власником іншої частки зазначеної квартири є онука померлої його дружини - ОСОБА_4, яка без його згоди поселила у належній їм на праві спільної часткової власності свого чоловіка ОСОБА_3. Відповідач, зайнявши разом з ОСОБА_4 всі житлові приміщення квартири створює неможливі для нього умови проживання, перешкоджає йому у користуванні приміщенням квартири, які знаходяться у загальному користуванні, погрожує йому розправою, що робить неможливе подальше їх спільне проживання. У зв'язку з чим, позивач просить суд виселити відповідача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснив що відповідачі поселилися в спірній квартирі у 2011 році, при цьому він їм говорив, щоб вони жили, однак відповідача ОСОБА_3 він реєструвати у вказаній квартирі не буде. Квартира є двокімнатною, в одній кімнаті проживає він, а у іншій кімнаті відповідачі з маленькою дитиною. За квартиру відповідачі не платили до 2015 року. Потім після суду у 2015 року ОСОБА_4 періодично почала сплачувати комунальні платежі. Спочатку вони жили нормально, але останнім часом відповідач ОСОБА_3 приходив додому біля 10 години, вривався у його кімнату, бив двері, закривав двері. У них часто виникали сварки, при цьому ОСОБА_3 йому погрожував, навіть застосовував фізичну силу. Крім того, до них ходить багато людей, які заважають йому. До правоохоронних органів він не звертався. Вважає, що спільно мешкати у вказаній квартирі вони не можуть, тому просив виселити відповідача ОСОБА_3.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснив що відповідачами створюються умови, щоб позивач чи захворів, чи помер. Зі слів позивача, саме відповідач постійно провокує конфлікти. Створює умови, щоб позивач перебував у небезпеці, погрожує фізичною розправою. В квартирі з'являються сторонні люди, які пиячать, курять. Крім того просив врахувати, що відповідач ОСОБА_4 належним чином своє право власності на частку спірної квартири не зареєструвала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив що він позивачу ніколи не погрожував. Була ситуація, коли він стукався у двері, а дідусь не відчиняв двері, дідусю вже біля 100 років, можливо щось трапилося, тому він і вибив двері. Він дідуся ніколи не чіпає. Дід глухий. Вони практично не бачаться з позивачем. Коли вони вселилися у спірну квартиру у 2010 році, вони вирішили спільно з дідусем як будуть користуватися квартирою. До адміністративної відповідальності за те, що він негативно ставиться до дідуся його не притягували. Побої, тілесні ушкодження він не наносив позивачу. У нього є частка у квартирі по вул. Сімонова, але там вони сім'єю проживати не можуть, адже у цій квартирі проживає його сестра з сім'єю та мати.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила що дідусь був не проти, щоб вони в цій квартирі проживали разом з чоловіком. Вона у цій сім'ї виросла. Вони проживають у окремій кімнаті, а дідусь в іншій великій кімнаті. Вони нормальна родина, працюють, можуть з дідусем не бачитися довго. Міліцію чи поліцію за цієї адресою ніколи не викликали. Скандалів ніколи не було. Вона не знає, якщо виселять її чоловіка, що пояснити дитині, чому батько не проживає разом з ними. У квартиру вселилися у 2010 році, тоді вони вже були у шлюбі. Дитина у них народилася у 2011 році. Право користування квартирою з позивачем вони визначили. Був конфлікт з сусідами, так як чоловік курив у під'їзді. Позивач є чоловік її померлої бабусі. Особовий рахунок на позивача оформлений. Вдома вони нормально спілкуються, вона не знає чому позивач звернувся до суду.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що ніяких неприязних відносин у сторін немає. Позивач намагався позбавити спадщини відповідача ОСОБА_4, однак рішенням суду йому було відмовлено. Після цього позивач написав ще одну позовну заяву вже про виселення чоловіка співвласниці. Відповідачі здогадуються, що у дідуся є ще родичі, яких він хоче вселити у квартиру.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою сторін. У них постійно 3-4 рази у місяць гримить музика. Відповідач постійно курить на сходинках. 18 травня вона викликала швидку допомогу позивачу, вона попросили ОСОБА_9 не включати музику, але ОСОБА_9 сказала їй хто вона така, вона тут хазяйка. ОСОБА_3 взяв їй за плечі та сказав, щоб вона виходила з квартири. Молоді люди себе неадекватно ведуть по відношенню до позивача. Після п'янок позивач несе повний пакет сміття, вони не виносять його. Вона поліцію не викликала. Начебто сусіди один раз викликала поліцію саме з приводу них.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила що вона проживає з відповідачами на одній площадці. Одного разу її чоловік прокинувся десь о пів на 11 годину ночі, стукав у двері, двері відкрив ОСОБА_3, він був на підпитку. Її чоловік поки не сказав, що викличе міліцію, ОСОБА_3 не вимкнув музику. Відносини з сусідами у них ніякі, вони не здороваються. Потім у них було ще одне свято, після якого хтось написав матюки у них на двері квартирі. Музика постійно грає, дідусь постійно убирає, пакети зі сміттям виносить. Бачила як позивач плакав, капав собі краплі після чергового скандалу з відповідачами.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази наявні у справі письмові докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 частини кварти АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_4, є власницею 1/6 частини вказаної квартири ( а.с. 4,5,6,7) .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року (а.с.39 - копія свідоцтва про шлюб).

У шлюбі у них народилась дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38- копія свідоцтва про народження).

Згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про припинення права власності на частку у спільному майні залишено без задоволення (а.с. 54, 55 - копія рішення)

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 56,57).

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, ст. 391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України підставою для виселення осіб без надання іншого житла передбачено у разі самоправного зайняття житлового приміщення, без згоди наймача.

Згідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Проаналізувавши наведені вище обставини справи, пояснення сторін, письмові докази, суд вважає, що позивачем не доведено суду факту систематичного порушення правил співжиття відповідачами, а також того, що заходи запобігання і громадського впливу відносно нього виявилися безрезультатними. Крім того допитані в судовому засіданні свідки в своїх поясненнях підтвердили лише той факт, що у них самих, як і позивача з відповідачами склалися неприязнені відносини, в той же час те, що до відповідачів були раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу, суду не підтвердили.

Крім того, позивач в своїх поясненням вказав, що він надавав згоду на вселення відповідачів до квартири. Доказів того, що відповідачі вселилися на спірну житлову площу самоправно позивачем не наведено і суду не надано.

Зважаючи на викладені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, як таких, що заявлені передчасно, оскільки на теперішній час підстави, передбачені ст. 116 ЖК України для виселення відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Оскільки в задоволенні позову позивачу, звільненого від сплати судового збору, відмовлено, суд керуючись вимогами ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне судові витрати в частині сплати судового збору віднести за рахунок держави .

Керуючись ст.ст. 3, 16, 319, 321 ЦК України, ст. 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення - залишити без задоволення.

Судові витрати в частині судового збору віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. А. Папарига