Номер провадження: 22-ц/785/6302/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі в Одеській області про відшкодування шкоди, судових витрат,

встановила:

Позивач, звернувшись 05 травня 2016р. до суду із цим позовом просила стягнути:

- з Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області на її користь спричинену їй моральну шкоду у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, та понесені нею витрати, повязані із явкою до суду, шляхом безспірного списання Управлінням Державної казначейської служби України по Березівському районі Одеської області з рахунків Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області;

- з Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області, Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області на користь Держави України судовий збір.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 27 липня 2013р. отримала разом із іншою особою тілесні ушкодження кулаками і металевими предметами. 28 липня 2013р. відомості про вчинене були внесені до ЄРДР за №0000574, розпочате розслідування кримінального правопорушення, вони визнані потерпілими. 24 жовтня 2013р. постановою слідчого Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області кримінальне провадження №0000574 було закрито через відсутність у потерпілих тілесних ушкоджень. Разом із тим 16 лютого 2015р. ухвалою слідчого судді постанова слідчого була скасована, а кримінальне провадження повернуто до райвідділу міліції для продовження досудового розслідування. З урахуванням обставин події позивач посилалась на те, що згідно ст.61 ЦПК України ухвала слідчого судді є обовязковою для цивільного суду. Також зазначала, що у неї та відповідача, згідно ухвали слідчого судді та на підставі ст.11 ЦК України, виникли цивільно-правові відносини, за якими у неї виникло право на відшкодування шкоди, а у відповідача обовязок на відшкодування цієї шкоди за рахунок державного бюджету України з розрахункового рахунку райвідділу. Правовими підставами позивач зазначала ст.59 Конституції України, ст.ст.11, 22, 23, 1167, 1172, ч.6 ст.1176 ЦК України. Посилалась на те, що їй заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 гривень, у звязку з тим, що вона була вимушена втрачати додаткових зусиль, оскільки слідчий позбавив її права на захист своїх прав, втрачати час на звернення до слідчого судді, втрачати своє життя, особистий час та сили, що грубо порушувало її життєво-важливі звязки.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином на виконання наведених норм позивач і звернулася до суду для захисту своїх прав.

У судове засідання позивач не зявилась посилаючись на похилий вік та стан здоровя, але позовні вимоги заявлені у позові підтримала повністю, просила їх задовольнити, подавши до суду 16 травня 2016р. відповідну заяву.

Відповідач Березівський РВ ГУ МВС України в Одеській області двічі повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, але до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву на розгляд справи за її відсутності не подавав.

Рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Частинами 1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров;я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім;ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року (з наступними змінами) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров;я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з вимогами ч. 6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Крім наведеного, суд правильно зазначив, що доказати заподіяння моральної шкоди за правилами ст.ст.1167, ч.6 ст.1176 ЦК України, на відміну від положень ч.1 ст.1176 ЦК України, повинна саме позивач.

Позивач вказувала на те, що зазнала моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, у звязку з тим, що була вимушена втрачати додаткових зусиль, оскільки слідчий позбавив її права на захист своїх прав, втрачати час на звернення до слідчого судді, втрачати своє життя, особистий час та сили, що грубо порушувало її життєво-важливі звязки.

При вирішенні цього спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, з'ясовує, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Слід зазначити, що вирішуючи спір про встановлення розміру та відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено у судовому засіданні кримінальне провадження було закрито постановою слідчого 24 жовтня 2013р., а скасована постанова слідчим суддею 16 лютого 2015 р..

Однак, жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх вимог, в чому саме виразилися порушення життєво-важливих зв'язків протягом майже півтора роки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, позивач не надала.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57,64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач не надала безспірних доказів щодо обставин завдання їй моральної шкоди, а факт скасування постанови слідчого слідчим суддею та направлення кримінального провадження для продовження досудового розслідування не є безумовною та безспірною обставиною для стягнення 50 000 гривень в якості відшкодування моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Посилання представника апелянта на судові прецеденти з розгляду аналогічних справ (без надання конкретних документів) не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як названі нею справи не є аналогічними, спори могли виникнути з інших правових підстав, матеріали названих справ могли містити належні та допустимі докази щодо підстав для задоволення позовних вимог.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи і докази не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5