Справа №705/4928/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно.В позовній заяві зазначено, що 29.11.2015 року помер ОСОБА_2, який був зареєстрований та постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 залишив заповіт, згідно якого все майно, що буде належати йому на день його смерті де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право- заповів позивачу ОСОБА_1. Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме: 7/32 часток у праві власності на житловий будинок № 10, що розташований у м.Умань по вул.Черняховського, 10. ОСОБА_2 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3, яка подала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Позивач вказує, що у шестимісячний строк звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.07.2016р. Тому позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки не може набути права власності на майно в порядку спадкування у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити, посилаючись на обставини, що викладені в позові.

Представник відповідача Уманської міської ради Черкаської області, в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Однак на адресу суду вони подали заяву, в якій вказано, що вони просять розгляд справи проводити у відсутність їх представника і проти задоволення позову не заперечують у разі якщо визнання позову не суперечитиме закону і не порушуватиме прав, свобод та інтересів інших осіб.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, помер 29 листопада 2015 року у м.Умань Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 269424 від 02.12.2015 року, актовий запис № 846.(а.с. 7).

Відповідно до заповіту складеного 18.09.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5- ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде належати йому на день його смерті де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 8).

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 10 по вул.Черняховського у м.Умань було виготовлено 23.11.2015р. на імя ОСОБА_2 (а.с.11-14).

Відповідно до листа № 31-28-0.2-5103/15-16 виданого 29.07.2016р. Управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області, станом на 01.01.2013 року земельна ділянка за адресою: м.Умань, вул.Черняховського, 10 в приватну власність ОСОБА_6 не передавалась, договір оренди не укладався (а.с.44).

Відповідно до листа управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області № 31-28-0.3-6382/15-16 від 26.10.2016р., згідно земельно-облікових документів управління, земельна ділянка по вул. Черняховського, 10 площею 0,0533 га ( в т.ч. сервітут (колодязь) площею 0,004 га), була надана в приватну власність ОСОБА_7 на підставі рішення Уманської міської ради від 26.12.2007 р. № 2.10-27/5 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт на право приватної власності серія ЯД № 756054, зареєстрований 06.08.2008 року за № 48. Кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0747.Виноградчому В.К. земельна ділянка за вищевказаною адресою в приватну власність не надавалась, державний акт не виготовлявся, договір оренди не укладався.

Згідно з довідкою № 358 виданої виконавчим комітетом Уманської міської ради 01.08.2016р., ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з ним проживала і була зареєстрована дружина-Виноградча В.М., ІНФОРМАЦІЯ_4.(а.с. 45).

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ст. 1269 ч.1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з п.3.1. Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування »відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 06.07.2016р. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_9, -ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/32 часток у праві власності на житловий будинок номер 10, що розташований по вул. Черняховського в м.Умані Черкаської області, що залишився після смерті ОСОБА_2, який помер 29.11.2015р., у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Правовстановлюючим документом на 7/32 часток у праві власності на житловий будинок № 10, що розташований по вулиці Черняховського у м.Умані Черкаської області можуть бути: свідоцтво про право власності, свідоцтво про право власності на спадщину, договір купівлі-продажу, договір дарування та інші ( а.с.34).

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП ЧООБТІ № 2379 від 26.10.2015 року, станом на 01.01.2013 року будинок № 10 по вулиці Черняховського в м.Умань Черкаської області зареєстровано в Уманському відділку ЧООБТІ за ОСОБА_2, а саме: 1/24 частки відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане першою Уманською державною нотаріальною конторою 31.05.1963 року № 1197-1; 5/48 частки відповідно до договору дарування, що посвідчений першою Уманською державною нотаріальною конторою 26.11.1963 року за № 2282-1; 7/96 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину, що видане Христинівською державною нотаріальною конторою 09.04.1998 року № 896. Крім того, 75/96 часток будиноку № 10 по вулиці Черняховського в м.Умань Черкаської області зареєстровано за ОСОБА_10, відповідно до свідоцтва про право власності за законом, що видане Уманською міською державною нотаріальною конторою 19.03.2004 року, № 2-933 ( а.с.10). Тому незрозумілим стає для суду, визначення позивачем розміру часток спадкового майна, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2, а також інших відомостей про співвласників часток обєкту нерухомості.

З копії матеріалів спадкової справи № 7-2016, витребуваної судом, з доданих до неї документів вбачається, що відповідно до доданої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 62884786, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 21/96 частина будинку, що знаходиться по вул. Черняховського, 10 м.Умань Черкаської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, № 1197-1, що видане першою Уманською державною нотаріальною конторою 31.05.1963 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 62885028, ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності належить 75/96 частин будинку, що знаходиться по вул. Черняховського, 10 м.Умань Черкаської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, № 2-933, що видане Уманською міською державною нотаріальною конторою 19.03.2004 року; ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 21/96 частина будинку, що знаходиться по вул. Черняховського, 10 м.Умань Черкаської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, № 1197-1, що видане першою Уманською державною нотаріальною конторою 31.05.1963 року.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; виконувати інші обов'язки, передбачені законом.

Відповідно до ст. 53 ЗУ «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Державний нотаріальний архів чи державна нотаріальна контора видають також дублікати заповітів, які надійшли на зберігання від посадових осіб, зазначених у статті 40 цього Закону.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 глави 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. У цьому разі нотаріусу, крім свідоцтва про смерть таких осіб, подаються документи, які підтверджують їх родинні стосунки (свідоцтво виконавця заповіту).

Оскільки у спадкодавця ОСОБА_2 не було правовстановлюючих документів на 7/32 часток вищевказаного будинку, суд вважає, що немає правових підстав для застосування норми спадкового права для визнання за спадкоємцем позивачем по справі права власності на нерухоме майно у порядку спадкування в такому розмірі. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. При цьому позивач та її представник звертаючись до суду з відповідним позовом не надали суду доказів на підтвердження обставин, щодо не можливості отримання у встановленому законом порядку дублікатів документів, посвідчених нотаріусами, якими підтверджується факт належності спадкодавцю спадкового нерухомого майна частини житлового будинку у відповідних частках.

Крім того, відповідно до Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», - окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності, тощо. Також зазначено, що якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування.

Як вбачається з висновку про вартість обєкта оцінки складеного станом на 05.07.2016 року щодо визначення ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами у складі домоволодіння, що належить ОСОБА_2, - ринкова вартість обєкта оцінки становить 430244,00 грн., вартість 21/96 частки житлового будинку становить 94116,00 грн. (а.с. 16).

Слід зазначити, що позивачем визначена ціна позову в сумі 94116 грн., з якої сплачено судовий збір. Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували правильність визначення ціни позову з урахуванням предмету позову.

Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі якихсуд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюютьсяна підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитанихяк свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко -і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинна був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала і, ні вона , ні її представник в судовому засіданні не ставили питання про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко