АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6853/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/550/К/16 суддя Попов В.В.
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4.

представник позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 липня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, банк надав в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в рамках невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 27 547,36 дол.США, з оплатою по процентній ставці 17,5% річних, строком до 22.07.2033 року.

Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 23.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 851 258,01 грн., яка складається із: суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту 27 140,42 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 590 811,66 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 142,04 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 3 092,03 грн.; суми строкової заборгованості по відсоткам 479,23 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 10 432,21 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам 7 012,01 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 152 642,34 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотків 94 279,77 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 від 22 липня 2008 року у розмірі 851 258,01 грн. та судові витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 851 258,01 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним зобовязанням та 3 654,00 грн. у рахунок понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача 590 811,66 грн. строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 152 642,34 грн., простроченої заборгованості по відсоткам, 94 279,77 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом було порушено норми процесуального права та неповно зясовано обставини справи, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Так, суд не проводив по справі попереднє судове засідання, чим позбавив відповідача на повноцінний захист її прав, адже вона не змогла скористатися правовою допомогою та навіть не мала при собі необхідних документів.

На сьогоднішній день ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває у стадії ліквідації та в ньому введена тимчасова адміністрація, однак ні позивачем, ні судом не було залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимог на предмет спору.

Судом не було перевірено розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та не взято до уваги, що за підрахунками відповідача вона вже сплатила за кредитом станом на 06 травня 2014 року 26 071,52 дол.США.

В період після укладення договору в державі виникла економічна криза, курс долара США по відношенню до гривні значно збільшився, що сторони договору не могли передбачити на момент його укладення, а перевірка фінансового стану позичальника та його кредитоспроможності, згідно законодавства України, є обовязком кредитодавця (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Також, відповідач вважає, що пункт 6.1. договору є несправедливим та суперечить принципам розумності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на її шкоду, як споживача послуг, оскільки даний пункт встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобовязань за кредитним договором, що суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позовна заява не містить вимоги про розірвання або припинення дії договору у звязку з стягненням повної суми заборгованості разом з відсотками і штрафами.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з ОСОБА_2 суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 142,04 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 3 092,03 грн., та суми строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 479,23 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні становить 10 432,21 грн., відповідачем не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 укладено Договір про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008, згідно якого банк мав відкрити ОСОБА_2 відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 38 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних, строком до 22.07.2022 року, а ОСОБА_2 зобовязувалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти (а.с.20-22).

04 листопада 2008 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1, а 04 грудня 2013 року - Додаткова угода №2, з урахуванням яких ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 27 547,36 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних, строком до 22.07.2033 року (а.с.12-13, 17).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 23.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 851258 грн. 01 коп., яка складається з наступного: 27140,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ до гривні станом на 23.06.2015 року (1 долар США = 21,7687 грн.) 590811 грн. 66 коп. строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 142,04 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ до гривні станом на 23.06.2015 року (1 долар США = 21,7687 грн.) 3092 грн. 03 коп. прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 479,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ до гривні станом на 23.06.2015 року (1 долар США = 21,7687 грн.) 10432 грн. 21 коп. строкова заборгованість по відсоткам; 7012,01 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ до гривні станом на 23.06.2015 року (1 долар США = 21,7687 грн.) 152642 грн. 34 коп. прострочена заборгованість по відсоткам; 94279 грн. 77 коп. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам (а.с.4-11).

Вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконувала умови договору в повному обсязі і суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості, суми відсотків за користування кредитом та пені, розмір яких останньою не спростовано.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо невідповідності розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та з яким погодився суд першої інстанції, представником відповідача було надано суду копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у період з 2008 року по 2014 рік включно, які на її думку, підтверджують факт відсутності простроченої заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 від 22 липня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, всі сплачені ОСОБА_2 грошові кошти були зараховані ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення кредиту в порядку, визначеному умовами Договору про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 від 22 липня 2008 року та додатковими умовами до нього. Так, наприклад, 18 серпня 2008 року (квитанція №1194263) ОСОБА_2 сплачено 396,10 дол.США, із яких 256,29 дол.США зараховано в рахунок погашення суми кредиту, а 139,81 дол.США в рахунок погашення відсотків за кредитом (а.с. 4-5). Аналогічним чином колегією суддів перевірено всі надані представником відповідача копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором.

Отже, відповідач ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростувала визначений судом першої інстанції розмір заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 від 22 липня 2008 року, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо відсутності у неї такої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що за підрахунками відповідача вона вже сплатила за кредитом станом на 06 травня 2014 року 26 071,52 дол.США не підтверджують факт відсутності заборгованості за кредитом, адже, як зазначено вище, сплачені нею кошти спрямовувалися не лише на погашення тіла кредиту, але й на погашення відсотків, що передбачено умовами укладеного сторонами договору.

Світова економічна криза та збільшення курсу долара США по відношенню до національної валюти України не звільняє позичальника від обовязку виконати взяті на себе зобовязання, адже коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти України стосується обох сторін договору і ОСОБА_2 при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість одержання кредиту в національній валюті.

Крім того, згідно Закону України «Про захист прав споживачів» валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, тобто сама відповідачка, яка при укладанні кредитного договору не була обмежена у можливості отримати кредит як в іноземній так і в національній валюті. Валюту кредитування у вигляді долара США ОСОБА_2 обрала на власний розсуд, що підтверджено її заявою на отримання кредиту (а.с.36).

При укладанні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обовязки щодо погашення кредиту саме в долара США, відповідач ОСОБА_2 усвідомлювала що курс національної валюти до долара США не є незмінним протягом цих років (цей курс встановлюється щоденно), та повинна була усвідомлювати, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим кредитним договором.

Відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги щодо несправедливості окремих положень кредитного договору, а саме п. 6.1.

Так, в силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ч 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які місять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 6.1. Договору про відкриття кредитної лінії №677-пк-2008 від 22 липня 2008 року встановлено не додаткову плату за користування кредитними коштами, а визначено відповідальність за невиконання позичальником п.п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6. цього Договору, а тому не можна вважати прийнятними доводи відповідача щодо несправедливості цих умов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна заява не містить вимоги про розірвання або припинення дії договору у звязку з стягненням повної суми заборгованості разом з відсотками і штрафами, колегією суддів відхиляються, адже згідно ст. 11, ч.1 303 ЦПК України правом розпорядження предметом позовних вимог наділений лише позивач.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України).

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).

Підстави припинення зобовязань зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобовязання у звязку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Отже, саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, пені й інших витрат, передбачених договором.

Порушення судом норм процесуального права на які посилається відповідач ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 315, 318 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: