АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1025/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/986/16 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

та їх законного представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до батька ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно них.

Позов обґрунтовували тим, що відповідач не проявляє до них батьківської уваги, ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх вихованню та матеріальному утриманні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року вирішено:

"У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_1."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити їх позов про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, обґрунтовуючи, що суд не дав належної оцінки обставинам справи, не врахував ставлення батька до них

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 знаходиться за кордоном на роботі, надавав матеріальну допомогу у добровільному порядку до лютого 2016 року, доказів, які підтверджують умисне невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків суду не надано, із поданих суду характеристик із місця навчання позивачів, відсутні дані щодо невиконання своїх батьківських обов'язків ОСОБА_1

З урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом при умові доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, суд відмовив у задоволенні позову.

З цим висновком суду колегія не погоджується з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, - норми, на підставі якої пред'явлено позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтями 3 і 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1980 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991, передбачено, що усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов'язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має поважати відповідальність, права та обов'язки батьків та родини. І, водночас, держава повинна вимагати від батьків ростити та виховувати дітей належним чином.

Колегія суддів виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (тепер Олексійко) уклали шлюб в якому народились діти: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 жовтня 2010 року їх шлюб розірвано, а 10 січня 2013 року ОСОБА_5 вступила в новий шлюб з ОСОБА_6.

Неповнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають разом із своєю матір'ю ОСОБА_3 за адресою: с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області.

З пояснень позивачів та їх законного представника ОСОБА_3 вбачається, що з 2010 року проживають окремо з відповідачем ОСОБА_1, який у 2012 році виїхав в Італію.

Їх батько ОСОБА_1 з того часу не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням, зовсім не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не займається їхнім вихованням.

У 2015 році була короткотривала зустріч з батьком, який приїхав за кордону, проте, ніякого інтересу він до них не виявив.

На їх намагання спілкуватися з батьком по скайпу останній відмовився.

Роками батько не підтримує з ними жодних стосунків.

На сьогодні склалися обставини так, що вони не вважають його своїм батьком.

Згідно висновку Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області від 25.04.2016 року за №01-824/01-10, ОСОБА_1 не цікавиться дітьми: їх станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком,не проявляє батьківського піклування та турботи, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Останній раз діти бачили батька у 2012 році, коли ОСОБА_1 приїхав в с. Драганівку, щоб знятися з реєстрації.

Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області визнала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні дітей та виконувати свої батьківські обов'язки, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів бере до уваги висновок органу опіки та піклування, і приходить до висновку про те, що за вказаних обставин відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Доводи про добровільне надсилання спростовується рішенням суду від 01 квітня 2015 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей в примусовому порядку.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до батька ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав є законними та обґрунтованими і підлягають до задоволення з підстав заявлених п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції слід скасувати, як незаконне та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_1 606,32 грн. судового збору.

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: