АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/981/16 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участі секретарів - Коваль О.І., Рожук О.О. та сторін - позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану громадян, третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батьківство, -

ВСТАНОВИЛА:

в червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян, третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батьківство. Свої вимоги мотивує тим, що у 2004 році познайомився із відповідачкою, проживав разом із нею в незареєстрованому шлюбі, проводив спільно час та відпочинок, мав стосунки інтимного характеру, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6. Відомості про батька дитини було записано в порядку ст.135 СК України, тобто за заявою ОСОБА_3, оскільки лише 24 травня 2007 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб. Зазначив, що він є біологічним батьком ОСОБА_6, за весь час спільного проживання із ОСОБА_3 піклувався про малолітню та забезпечував її догляд. Про те, що він не зазначений батьком дитини неповнолітньої ОСОБА_6 у актовому записі про її народження дізнався лише в кінці 2012 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану громадян, третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батьківство - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лобки, Погарського району, Брянської області.

Зобов'язано Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану громадян внести зміни до актового запису про народження №1077 від 30 травня 2006 року, складеного Тернопільським міським відділом РАЦС, записавши батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_1, громадян України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази по справі та прийшов до хибного висновку, рішення суду базується на бездоказових припущеннях, а також ухвалене з порушенням норм процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судово - генетична експертиза для встановлення батьківства ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, проведена не була, оскільки ОСОБА_3 ухилилась від своєї участі у проведенні вищевказаної експертизи, а тому з урахуванням приписів ч. 1 ст. 146 ЦПК України визнав факт, для з'ясування якого і було її призначено, а саме факт батьківства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_6

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може, оскільки недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Тому, згідно ст. 309 ч. 1 п. 2 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_6, батьком дитини у ньому зазначено ОСОБА_7, матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Підставою для запису відомостей про батька стала заява матері від 30 травня 2006 року. Державну реєстрацію народження проведено відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). Даний актовий запис підписаний матір'ю, видано довідку на одноразову допомогу. Зазначено, що мати дитини перебувала в шлюбі з громадянином ОСОБА_5 до 03.03.2006 року, актовий запис про розірвання шлюбу №124, складений відділом РАЦС Тернопільського МУЮ, який згідно із спільною заявою подружжя не є батьком цієї дитини (а.с.200-201).

Згідно рішення Тернопільського міського суду від 25 вересня 2003 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, позов задоволено. Вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, зареєстрований 17.09.1998 року відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1126.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2007 року, що підтверджено актовим записом за № 619 у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції Тернопільської області до 16 листопада 2015 року, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, даний шлюб був розірваний.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом служби неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, вирішено відібрати малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав.

13 квітня 2016 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 296 встановлено опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 і призначено гр. ОСОБА_10 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, для захисту її прав та інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У цивільному процесі доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у частині другій статті 128 СК допускається будь-які докази (відомості), які засвідчують походження дитини.

Проте, основним з доказів батьківства є висновок судово-генетичної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 146 ЦПК України визначено, що в разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року була призначена судово-генотипоскопічна (генетична) експертиза, проте не проведена у зв'язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 4 лютого 2016 року ухвалою цього ж суду повторно був покладений обов'язок на відповідача ОСОБА_3 з'явитися за викликом експерта з метою проведення призначеної судом генотипоскопічної (генетичної) експертизи.

Однак, ОСОБА_3 не з'явилася до експертної установи, оскільки з 2014 року постійно перебуває на роботі за кордоном, та не могла з об'єктивних причин прибути до експертної установи.

На даний факт суд першої інстанції не звернув уваги і з-за відсутності належних та допустимих доказів, а саме без судово-генетичної експертизи, визнав факт батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_6

Крім цього, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений тим, хто вважає себе батьком позашлюбної дитини. У цьому випадку відповідачем у справі буде мати дитини або та особа, з якою дитини проживає.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вище зазначалося, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року відібрано малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав.

1 3 квітня 2016 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 296 встановлено опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 і призначено гр. ОСОБА_10 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, для захисту її прав та інтересів.

Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув та не вирішив питання про притягнення в якості співвідповідача ОСОБА_10, яка на час розгляду даної справи вже була призначена опікуном малолітньої ОСОБА_6 для захисту її прав та інтересів.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що за таких обставин в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян, третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батьківство слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян, третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батьківство - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак