Справа № 463/793/16-ц
Провадження № 2/463/945/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору № 07.07.2015-000000989 від 07.07.2015р., укладеного між нею та ТОВ «Споживчий центр».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в березні 2015р. між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 30.03.2015р-000001153 від 30.03.2015р. Оскільки на той час потребувала коштів, погодилась на умови кредитного договору, відповідно до яких отримала кошти в сумі 5000 грн. строком на 14 календарних днів з оплатою за користування кредитом 1400 грн. Представник компанії одночасно пояснив, що за закінченням терміну користування кредитом вона не зобовязана повертати кошти в повному обсязі, а вправі оплатити лише 1400 грн., наслідок чого буде продовження терміну дії договору. По спливу 14 днів оплатила відповідачу 1400 грн. після чого їй повідомили, що кредитний договір продовжено. Платежі здійснювала регулярно. 07.07.2015р. працівник відповідача повідомив, що в офісі не працює компютер та запропонувала продовжити дію договору, видавши новий, в якому розмір кредиту становитиме 7000 грн. Через незнання законодавства погодилась на такі умови та підписала спірний договір. В подальшому, за таким договором повернула відповідачу близько 7000 грн., після чого зрозуміла, що такі кошти зараховуються як оплата відсотків за користування кредитом. Звернулась до відповідача з клопотанням припинити нарахування пені та закрити кредит, на що працівник компанії повідомив про необхідність надіслання такого звернення в головний офіс, який надасть відповідь. Такої відповіді в кінцевому отримано не було, а натомість зявились погрози про відібрання належного їй майна через наявну заборгованість в розмірі близько 40 000 грн., незважаючи на те, що вона повернула відповідачу близько 28 000 грн., а первинно, брала в кредит лише 5 000 грн. Відповідач під час оформлення кредиту надав їй недостовірну інформацію про умови кредитування, через що була введена в оману та підписала кредитний договір на вкрай невигідних умовах. Відповідач, крім цього, позбавив її права на погашення кредитної заборгованості частинами. Вважає, що такими діями останнього порушено її права як споживача і з посиланням на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір № 07.07.2015-000000989 від 07.07.2015р. просить визнати недійсним в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її представник згідно договору про надання правової допомоги № 06/10/15 від 06.10.2015р. адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та додатково зазначили, що позивач, будучи споживачем мала право на іншу черговість погашення заборгованості, ніж встановлена відповідачем. Позивач, окрім цього також пояснила, що реально отримувала кредитні кошти лише за першим договором, а після укладення всіх наступних договорів, кредитні кошти за такими перераховувались для погашення заборгованості попередніх договорів. Підтвердила відсутність повної та достовірної інформації з боку відповідача під час укладення договору і тому, позов просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, під час укладення спірного договору позивачу була надана повна і достовірна інформація про умови кредитування. Крім того, спірний договір є восьмим договором, що укладала позивач з відповідачем, внаслідок чого вона була достовірно обізнана про умови кредитування. Такі умови є чіткими та зрозумілими для сторін, а позивач, поставивши свій підпис підтвердила, що вважає їх справедливими щодо себе і погоджується з ними. Помилка позивача, яка полягає в тому, що остання не оцінила умови договору на предмет їх вигідності для себе не є підставою для задоволення позову, оскільки такі обставини не мають наслідок недійсності правочину. Вважає права позивача не порушеними, і тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2015р. між сторонами укладено кредитний договір № 07.07.2015-000000989, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 7000 грн. на строк 14 днів із сплатою за користування кредитним коштами 1960 грн. (а.с.12).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків ч. 1 ст. 202 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину закріплені в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно ч. ч. 1, 3 цієї статті, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-1341цс15 сформулював правову позицію від 02.12.2015р., згідно з якою розяснив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

В п. 1.1 спірного договору зазначено, що кредит в сумі 7000 грн. надається строком на 14 днів до 20.07.2015р. включно. Плата за користування кредитом за 14 днів становить 1960 грн.

Згідно п. 4.6 договору, позичальник підтвердив, що повістю усвідомлює значення своїх дій та уклав цей договір згідно з вільним волевиявленням. Він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обовязки за договором та повністю погоджується з ними.

Свою обізнаність про строк та плату за користування кредитом позивач підтвердила в судовому засіданні особисто.

Таким чином, у даній справі під час укладення спірного договору відповідач не допустив порушень вимог чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів, внаслідок чого із заявлених підстав позов не підлягає задоволенню.

Посилання позивача на те, що договір підписано на вкрай невигідних для неї умовах не створює передумов для задоволення позову, оскільки такий предявлено з підстав порушень прав споживача, а не з підстав укладення договору під впливом тяжкої обставини.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 626, 627, 628, 629, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору № 07.07.2015-000000989 від 07 липня 2015 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.