Справа № 147/1574/15-ц Провадження № 22-ц/772/2059/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Медвецького С.К., Денишенко Т.О., з участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Ізія» про розірвання договору оренди землі за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Ізія» на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року,

встановила:

В грудні 2015 року адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою в інтересах ОСОБА_4, за якою вимагав розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 11 травня 2004 року між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Агропромислова фірма «Ізія» (далі ПП «Агропромислова фірма «Ізія»), зареєстрований 15 травня 2007 року Вінницькою регіональною філією ДП Центр ДЗК, запис 68, за яким ОСОБА_4 передала в оренду ПП «Агропромислова фірма «Ізія» земельну ділянку загальною площею 2,5819га, кадастровий номер :01:004:0196, що розташована на території Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

Як на підставу позовних вимог посилався на несплату ПП «Агропромислова фірма «Ізія» орендної плати за 2010 2015 роки.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 11 травня 2004 року між ОСОБА_4 та ПП «Агропромислова фірма «Ізія», зареєстрований 15 травня 2007 року Вінницькою регіональною філією ДП Центр ДЗК, запис 68, за яким ОСОБА_4 передала в оренду ПП «Агропромислова фірма «Ізія» земельну ділянку загальною площею 2,5819га, кадастровий номер :01:004:0196, що розташована на території Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПП «Агропромислова фірма «Ізія», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав доведеним факт систематичної несплати ПП «Агропромислова фірма «Ізія» орендної плати ОСОБА_4 з 2010 по 2015 роки.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Ч. 1 ст. 61 ЦПК України зобовязує кожну сторону доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Проте, ухвалюючи заочне рішення суд визнав доведеним факт несплати ПП «Агропромислова фірма «Ізія» орендної плати ОСОБА_4 з 2010 по 2015 роки, пославшись лише на доводи позовної заяви, при цьому залишив поза увагою, що жодним наявним у справі доказом ця обставина не підтверджена, ні сама позивачка, ні її представник адвокат ОСОБА_2 до суду не з`являлись, останній подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідно як свідки судом не допитувались, а відтак підстав ухвалювати заочне рішення про задоволення позову не мав.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги, що ні позовна заява, ні подані до неї документи не містять розрахунку заборгованості по орендній платі, вимоги про її стягнення позивачка не заявляла.

Натомість, ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлює приюдиційність судового рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, щодо встановлених ним обставин при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2013 року скасоване заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2012 року, а у позові ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та решти 167 власників земельних ділянок до ПП «Агропромислова фірма «Ізія» про розірвання договорів оренди відмовлено. Зокрема цим рішенням встановлено безпідставність доводів позивачів, в тому числі ОСОБА_4, про неотримання ними орендної плати за 2011 2012 роки (а. с. 74 77). Доводи позовної заяви про несплату орендної плати за 2010 рік спростовуються відомостями на видачу ячменя (а. с. 70 71) та коштів (а. с. 72 73).

Ці докази, як і посилання на наявність доказів сплати орендної плати за 2013 2015 роки, були зазначені у заяві про перегляд заочного рішення, однак, не дивлячись на відсутність законних підстав для ухвалення заочного рішення (через відсутність у справі доказів, на підставі яких воно могло бути ухвалене), суд залишив заяву ПП «Агропромислова фірма «Ізія» про перегляд заочного рішення без задоволення, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що у дослідженні доказів, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень проти позову, суд першої інстанції відмовив неправомірно, а тому відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України колегія суддів дослідила обставини справи та здійснила перевірку їх доказами у повному обсязі як щодо доводів, якими обґрунтовувалась позовна заява, так і заперечення відповідача проти позову.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 23 жовтня 2012 року, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 30 січня 2013 року, задоволено позов ПП «Агропромислова фірма «Ізія» до ПСП «Кристал» та ТОВ «АкВаВіка» про визнання недійсними договорів та звільнення земельних ділянок. Зокрема цим рішенням визнано недійсним договір про спільну діяльність від 2 квітня 2010 року, укладений між ПСП «Кристал» та ПП «Агропромислова фірма «Ізія». Усунуто перешкоди ПП «Агропромислова фірма «Ізія» у користуванні земельними ділянками шляхом зобовязання ПП «Кристал» звільнити земельні ділянки загальною площею 310,09 га, в тому числі земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 (а. с. 185). З відповіді начальника СВ Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУ НП у Вінницькій області від 2 вересня 2016 року видно, що 17 липня 2013 року за заявою директора ПП «Агропромислова фірма «Ізія» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо вчиненого посадовими особами ПСП «Кристал» та ТОВ «АкВаВіка» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання цього рішення господарського суду (а. с. 203).

З пояснень у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 вбачається, що позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання договору оренди, оскільки має бажання самостійно обробляти земельну ділянку, на тепер ПП «Агропромислова фірма «Ізія» її земельної ділянки не використовує, вона самостійно здійснює її обробіток. Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 натомість пояснив, що ОСОБА_4 добровільно передала належну їй ділянку ПСП «Кристал» через несплату орендної плати ПП «Агропромислова фірма «Ізія», а наявність договору оренди із відповідачем не дає можливості їй розпорядитись земельною ділянкою шляхом укладення договору з ПСП «Кристал». Факту, що рішення господарського суду Вінницької області від 23 жовтня 2012 року дотепер невиконане він не спростував.

Отже, з огляду на ці пояснення, а також зміст рішень Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2013 року, яким, зокрема встановлено, що в 2011 2012 роках ОСОБА_4 отримувала орендну плату від ПП «Агропромислова фірма «Ізія» та рішення господарського суду Вінницької області від 23 жовтня 2012 року, згідно з яким з 2010 року ПСП «Кристал» протиправно користується належною ОСОБА_4 земельною ділянкою, що перебуває в оренді ПП «Агропромислова фірма «Ізія», колегія суддів вважає беззаперечно доведеним факт, що, незважаючи на наявність договору оренди з відповідачем, позивачка з 2010 року добровільно передала належну їй земельну ділянку у користування ПСП «Кристал», яке, всупереч судовому рішенню про її повернення ПП «Агропромислова фірма «Ізія», дотепер продовжує протиправно нею користуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оскаржені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-94цс13 від 25 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ч. 1 ст. 21 цього Закону визначено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За змістом ст. ст. 24, 25 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати і зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; орендар, в свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, для розірвання договору оренди землі у звязку із систематичною несплатою орендної плати суд повинен встановити на підставі належних та допустимих доказів чи використовує земельну ділянку орендар, і якщо так, то з якого часу (скільки разів поспіль) орендна плата не сплачується, який розмір заборгованості у звязку із цим виник.

Проте, як встановлено колегією суддів апеляційного суду ПП «Агропромислова фірма «Ізія», будучи законним орендарем земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, починаючи з 2010 року протиправно позбавлена можливості її використовувати згідно з умовами договору, відтак вважати, що право позивачки на отримання орендної плати за землю порушено відповідачем немає.

Навпаки, з пояснень в суді апеляційної інстанції представників позивачки вбачається, що саме позивачка не виконує своїх обовязків щодо не вчинення дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; перешкоджає йому самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи, оскільки добровільно передала земельну ділянку у користування ПСП «Кристал».

При цьому колегія суддів відхиляє доводи представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_2, що така передача відбулась через невиконання ПП «Агропромислова фірма «Ізія» обовязку щодо своєчасної і в повному обсязі сплати орендної плати, оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили встановлено, що земельна ділянка позивачки перебуває в користуванні ПСП «Кристал» з 2010 року, однак відповідач продовжував сплачувати орендну плату по 2012 рік включно.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що саме позивачка порушила умови договору оренди землі, а тому не має права на захист установлених ним прав шляхом розірвання цього договору.

Відтак, колегія суддів не бере до уваги доводи представників позивача щодо недопустимості доказів сплати орендної плити за землю в 2013 2015 роках: договору про спільний обробіток землі від 22 лютого 2013 року, за яким ПП «Агропромислова фірма «Ізія» та ТОВ «Торгмотортранс 1» домовились про організацію спільної діяльності у сфері спільного використання земельних ділянок, які знаходяться у володінні (оренді) ПП «Агропромислова фірма «Ізія» та розташовані на території Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, всього 250 земельних ділянок загальною площею 807,2896га (п.п. 1.1., 1.3.), за яким зобовязання щодо сплати орендної плати власникам земельних ділянок у розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок взяло на себе ТОВ «Торгмотортранс 1» (п. 7.3.) (а. с. 100 102), а також копій видаткових касових ордерів від 11 листопада 2013 року, 7 листопада 2014 року та 12 листопада 2015 року, згідно з якими ОСОБА_4 отримала від ТОВ «Торгмотортранс 1» по 1900 грн у 2013 та 2014 роках та 2373 грн у 2015 році орендної плати, тому що обставини, на підтвердження яких вони подані, не мають правового значення для вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Ізія» задовольнити.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Ізія» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Ізія» 606 (шістсот шість) грн 32 к. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом ОСОБА_7