Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого
судді Чередник В.Є.
при секретарі Недосєкіній В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи Служба у справах дітей Київського району м. Харкова, Державна міграційна служба України в Київському районі м. Харкова про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та зняття їх з реєстрації, -
В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №5, за адресою: м.Харків, вул.Ольмінського, 5, оскільки відповідачі ігнорують всі його вимоги та звернення щодо зняття з реєстрації місця реєстрації.
Підставою позову зазначив те, що право користування квартирою у відповідачів відсутнє, а наявна реєстрації місця їхнього проживання/реєстрації порушує права ОСОБА_1, як власника квартири АДРЕСА_1, оскільки втрата права користування житловим приміщенням (квартирою №5 по вул..Ольмінського, 5, в м.Харкові) колишнього власника ОСОБА_4 є наслідком припинення його права власності на це приміщення за договором купівлі-продажу від 06.02.2015р., що стосується й його сина, ОСОБА_3, оскільки його право на квартиру було похідним від права його батька на цю квартиру. Окрім того, ОСОБА_3, остаточно виїхав з квартири АДРЕСА_2, в листопаді 2010р. (з моменту припинення сумісного проживання подружжя ОСОБА_3, його батьків), разом з матірю, ОСОБА_2, фактично відмовившись від права користування квартирою №5 по вул..Ольмінського, 5, в м.Харкові.
В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку - за місцем проживання, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2015р. ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3.
За договором купівлі-продажу від 06.02.2015р. попереднім власником квартири АДРЕСА_1, до ОСОБА_5, був відповідач ОСОБА_4
Як вбачається з договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 06.02.2015р. та від 25.02.2015р., на момент їх укладення в квартирі не були зареєстровані ані ОСОБА_4, ані його син, ОСОБА_3
В травні 2015р. позивачу стало відомо про поновлення реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_1 в звязку з тим, що 06.02.2015р. ОСОБА_4 неправильно (без згоди матері) зняв з реєстрації малолітню дитину, ОСОБА_3, хоча на момент поновлення реєстрації відповідачі вже не мали ніякого відношення до квартири АДРЕСА_3.
Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою самостійно знятися з реєстрації в його квартирі, але відповідачі його вимогу ігнорують.
Так, згідно до поданої позивачем розписки від 28.05.2015р. вбачається, що ОСОБА_4 зобовязався зняти з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, себе та свого сина, ОСОБА_3, на протязі 7 (сім) днів з моменту надання розписки, але й по сьогоднішній день своєї обіцянки не виконав.
Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд погоджується з позицією позивача про те, що право користування квартирою у відповідачів відсутнє, а наявна реєстрації місця їхнього проживання/реєстрації порушує права ОСОБА_1, як власника квартири АДРЕСА_1, оскільки втрата права користування житловим приміщенням (квартирою №5 по вул..Ольмінського, 5, в м.Харкові) колишнього власника ОСОБА_4 є наслідком припинення його права власності на це приміщення за договором купівлі-продажу від 06.02.2015р., що стосується й його сина, ОСОБА_3, оскільки його право на квартиру було похідним від права його батька на цю квартиру. Окрім того, ОСОБА_3, остаточно виїхав з квартири АДРЕСА_2, в листопаді 2010р. (з моменту припинення сумісного проживання подружжя ОСОБА_3, його батьків), разом з матірю, ОСОБА_2, фактично відмовившись від права користування квартирою №5 по вул..Ольмінського, 5, в м.Харкові, що підтверджується актом про не проживання та відсутність речей від 10.07.2015р. та від 28.12.2015р.
Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
На даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкають в квартирі АДРЕСА_4, й до квартири позивача, №5, по вул. Ольмінського, 5, в м.Харкові будь-якого інтересу не виявляють: за квартплату ОСОБА_1 сплачує особисто, бажання проживати в квартирі не виявляють.
Відповідач ОСОБА_4, має на праві власності квартиру АДРЕСА_5, що вбачається з витягу з ЄДР прав на нерухоме майно, а відповідач ОСОБА_2 має право користування квартирою №23, по вул. Танкопія, 14, в м.Харкові, де зареєстрована з 1998р. (у відповідності до частини 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Відповідачі повинні забезпечити свою дитину, ОСОБА_3, житлом, яким самі користуються та фактично проживають.
Згідно до ст. 18 Зкону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають лише реєстрацію місця проживання в квартирі позивача, яка в свою чергу не є юридичним фактом, який би (сам по собі) породжував або припиняв право цих осіб на користування житлом.
На сьогоднішній день відносини користування житлом в приватному житловому фонді врегульовано главою 59 ЦК України та главою 6 ЖК УРСР (положення гл.6 ЖК УРСР застосовуються в частині, що не суперечить ЦК України).
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Враховуючи акт обстеження квартири АДРЕСА_1, від 10.07.2015р. та від 28.12.2015р., ОСОБА_3 своє право користування квартирою №5 по вул.Ольмінського, 5. в м.Харкові, втратив до того, як позивач ОСОБА_1 став власником цієї квартири. Відповідно відновлена реєстрація малолітньої особи в квартирі ОСОБА_1 не встановлює та не підтверджує речових прав на це майно у ОСОБА_3
Суд зазначає, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.
Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням.
Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з новим власником (позивачем) квартири АДРЕСА_1, та припиненням права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3 втратив право користування цією квартирою, оскільки його права похідні від прав колишнього власника квартири (ОСОБА_4І.), членом сім'ї якого він був.
Згідно до рішення Харківської міської ради 1 сесії VII скликання від 20.11.2015 р. №12/15 р., вулиця Ольмінського в місті Харкові була перейменована на вул. Максиміліанівську.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_4, 1980р.н., та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою №5 по вул. Ольмінського (перейменовану на вул. «Максиміліанівська»), 5, в м.Харкові, законними та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується зняття з реєстрації, суд не вправі вирішувати питання, що відносяться до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.2 ст. 2, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 р. реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АРК, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
При цьому, суд враховує, що рішення суду про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №5 по вул.Ольмінського (перейменовану на вул.Максиміліанівську), 5, в м.Харкові, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації за даною адресою спірної квартири.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, 1980р.н., таким, що втратив право користування квартирою №5 по вул. Ольмінського (перейменовану на вул.Максиміліанівську), 5, в м.Харкові.
Визнати ОСОБА_3, 2005р.н., таким, що втратив право користування квартирою №5 по вул..Ольмінського (перейменовану на вул.Максиміліанівську), 5, в м.Харкові.
У задоволенні інших вимог- відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ-