УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_6 У зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона не перебувала, але останній у свідоцтві про народження записаний батьком ОСОБА_6 Враховуючи те, що відповідач не піклувався про здоров'я, моральний розвиток сина, не надавав матеріальної допомоги на його утримання, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2014 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина, просила позбавити відповідача батьківських прав.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею.

Зазначав, що як батько малолітнього ОСОБА_7, докладає всіх можливих зусиль по виконанню своїх батьківських обов'язків, які пов'язані із прийняттям участі у його вихованні. Між тим, ОСОБА_4 чинить перешкоди у вільному спілкуванні та побаченні з їх сином. Нерегулярна сплата аліментів пов'язана з тим, що на його утриманні знаходиться ще двоє синів, один з яких є інвалідом з дитинства і потребує регулярного лікування. Протягом усього часу він намагався налагодити нормальні стосунки із сином ОСОБА_7, та приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку і забезпеченні всім необхідним. За цих обставин просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_4 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаного позову відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення її вимог та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_6

У зареєстрованому шлюбі з відповідачем позивач не перебувала, але останній у свідоцтві про народження зазначений батьком ОСОБА_6

Крім сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 має ще двох синів: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, який є інвалідом з дитинства та потребує регулярного лікування.

Згідно з довідкою від 04 червня 2015 року № 3-642/15 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплатив аліменти: у вересні 2014 року у розмірі 1677 грн 41 коп., у квітні 2015 року - 1000 грн, станом на 01 червня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 2500 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області від 19 травня 2015 року № 01-18/255 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_6, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, тому Свалявська районна державна адміністрація Закарпатської області вважає доцільним позбавити його батьківських прав щодо малолітнього сина.

З матеріалів справи вбачається, що у зустрічному позові ОСОБА_5 посилався на те, що він від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, його вини у недостатній участі у вихованні сина немає, оскільки ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у спілкуванні з ним, він сплачує аліменти на утримання сина.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови умисної винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків були недостатніми.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач має бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, сплачує аліменти, винної поведінки батька у вихованні сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками не встановив, висновок органу опіки і піклування не містить обґрунтування прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вжиття до відповідача, з урахуванням зазначених обставин, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Завгородня І.М., МаляренкоА.В.