Справа № 466/8720/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар РЕПЕТА К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 16.10.2015р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики урахуванням індексів інфляції у розмірі 122338грн.20коп., пені за невиконання договору до 11 вересня 2015р. з моменту закінчення договору (з 11 вересня 2015 р по 16 жовтня 2015р.) у розмірі 46155,00грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 3600,00грн., відсотків за договором позики в повному обсязі з урахуванням невиконання договору до 11 вересня 2015р. та з моменту закінчення договору (з 11 вересня 2015 р по 16 жовтня 2015р.) у розмірі 2766грн.72коп., моральних збитків у розмірі 2000,00грн., втраченої вигоди через дострокове розірвання депозитного вкладу у сумі 4881грн.68 коп. , судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що 2 серпня 2013 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, який був підписаний у присутності свідків. Згідно з умовами вказаного Договору відповідачі отримали від нього суму грошових коштів в розмірі 85000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 18% річних від суми позики. Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджується їх підписом на договорі, розпискою від 2.08.2013 року, письмовими свідченнями свідків.

Відповідно до пп.3.3 та 5.1 Договору, кінцевий термін повернення позики - 10 вересня 2015 року. Станом на день подання позовної заяви відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали. Неодноразові усні нагадування про необхідність повернення суми позики і виконання договору в повному обсязі результату не дали, а його пропозицію щодо продовження договору, а також перегляду і зміни деяких його умов відповідачі відхилили.

Одночасно відповідачі відмовляються виплатити йому втрачену вигоду згідно п.6.1 Договору та пеню згідно п.6.3 Договору.

Також зазначив, що за час дії договору частина боргу відповідачами сплачена в загальній сумі 25000грн.00коп., після закінчення дії договору до дня подачі позову сплачено ще 5600грн.

Пункт 4.3 Договору передбачає, що повернення суми позики та відсотків за користування нею буде здійснюватися шляхом сплати Відповідачами грошових коштів одноразово або частинами (з розстроченням) не менше, ніж по 5000грн. 00 коп. щомісяця протягом 24 місяців, але не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з 10.09.2013р. до дня повернення Позикодавцю всієї суми позики та відсотків.

Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідачі на день подання позовної заяви своєчасно грошові кошти в повному обсязі не повернули, то це дає підстави: додатково нарахувати відсотки за користування сумою позики з 11 вересня 2015р по 16 жовтня 2015р. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня фактичного повернення позики, додатково нарахувати втрачену вигоду згідно ч.1 ст.1050 ЦК України внаслідок несвоєчасного повернення суми позики.

У п.6.3 договору передбачено, що за кожний день прострочення сплати частини позики за п.4.3 договору, відповідачі додатково сплачують пеню у розмірі 0.1% від суми позики. Враховуючи те, що відповідачі вчасно не повертали частини суми позики, то вони не звільняються від сплати пені за кожен день прострочення виплати та додатково повинні сплатити пеню до дня подання позовної заяви, тобто з 11 вересня 2015 р по 16 жовтня 2015р.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає позивач, що після закінчення строку договору, а саме 13 вересня 2015р., він звернувся до відповідачів з пропозицією внесення деяких змін в договорі з метою залагодження питання по безумовному його виконанню в повному обсязі, на що ті відмовилися. Після цього в нього значно погіршився стан здоров'я (підвищився тиск і пропав сон), він змушений був звернутись по допомогу до медичної установи.

Для забезпечення відповідачів сумою позики він достроково розірвав у банку ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» договір депозитного вкладу, через що втратив 4.881,68грн., які просить стягнути з відповідачів.

Враховуючи норму ст.625 ЦК України відповідачі зобовязані повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

В ході судового розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги в частині стягнення відсотків за період з 17.10.2015р. до 28.12.205р. на 3024грн.16коп. Вимоги про стягнення 4881,68грн. упущеної вигоди за його заявою залишені судом без розгляду.

В судовому засіданні позивач свої уточнені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, виходячи з наведених у позовні обставин. Додатково пояснив, що відповідачі 14.10.2015р. повернули йому 2000грн. боргу, а 14.11.2015р. ще 2000грн. Загальна сума повернутих коштів за договором позики становить 34600грн.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечивши проти вимог про стягнення пені та моральної шкоди. Заперечень проти розрахунків заборгованості позивача не надала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно. Суд вважає за можливе вирішити спір у його відсутності на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого позивач ОСОБА_1 надав відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 позику в сумі 85 000грн. під 18% річних. Відповідачі зобовязалися повернути позику разом з відсотками до 11.09.2015р.

Відповідно до п.4.3 договору повернення суми позики та відсотків за користування нею здійснюються шляхом сплати відповідачами грошових коштів одноразово або частинами (з розстроченням) не менше ніж по 5000грн.00 коп. щомісяця протягом 24 місяців, але не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з 10.09.2013р.

Дані обставини підтверджуються оригіналом договору позики між сторонами від 02.08.2013р, долученим до матеріалів справи.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Встановлено, що позивач своє зобовязання за договором позики виконав, надавши відповідачам вказану суму грошових коштів.

Однак всупереч умовам договору позики від 02.08.2013р. відповідачі не повернули позики та відсотків до 11.09.2015р.

З наданої позивачем копії розписки вбачається, що в період з 10.09.2013р. до 12.09.2015р. він отримав від відповідачів 25000грн. в рахунок повернення кредиту і відсотків, 13.09.2015р. він отримав від відповідачів що 5600грн. Також в судовому засіданні сторони підтвердили, що 14.10.2015р. позивачу повернуто 2000грн., 14.11.2015р. ще 2000грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованість за договором позики від 02.08.2013р. по кредиту та відсотках з врахуванням індексу інфляції становить 122338,20грн. Крім того, позивачем проведено нарахування відсотків за період серпень 2015р.-грудень 2015р. в загальній сумі 5790,88грн.

Враховуючи те, що в жовтні та листопаді 2015р. відповідачі виплатили позивачу 4000грн., сума боргу з врахування індексу інфляції, що підлягає стягненню, становить 124 129грн.08коп.

На підставі ст.625 ЦК України позивачем проведено розрахунок 3% річних за порушення умов договору, який в даному випадку становить 3600грн.

Проведені позивачем розрахунки відповідачі не заперечили.

Згідно п. 6.3 договору позики за кожен день прострочення сплати частини позики по п.4.3. договору позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від розміру суми позики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За ч.3 цієї статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

Отже, неустойка це відповідальність за несвоєчасно виконане зобовязання. Обчислення її виходячи з розміру всієї позики, а не простроченої суми чергового платежу, суперечить законодавству і не може бути покладено в основу судового рішення.

Суд, з врахуванням обставин справи, пояснень відповідачки щодо її матеріального становища, вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої позивачем пені з 46 155грн. до 8 615,50грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 2000грн.

За ст.23 ЦК України моральна шкоди полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен обґрунтувати в чому полягала понесена моральна шкода, з чого він виходив, визначаючи розмір відшкодування цієї шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачами моральної шкоди та розміру її відшкодування. У задоволенні цієї вимоги суд відмовляє.

Таким чином, загальна сума, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів в користь позивача за договором позики від 02.08.2013р. становить 136344грн.58коп.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до часткового задоволення.

У звязку із частковим задоволенням позову з відповідачів також підлягають стягненню в користь позивача по 681,72грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215, ЦПК України, ст.ст.16,23,526, 530, 49,551,625,1046,1049,1050 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно в користь ОСОБА_1 136344грн.58коп. заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 по 681грн.72коп. судових витрат.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4