Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки об'єкта нерухомого майна і встановлення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки об'єкта нерухомого майна і встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив провести реальний поділ житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому кімнату 1-2, кухню 1-1, сіни 1, кладову ІІ, ганок літ. «а3», погріб літ. «П», гараж літ. «Б», Ѕ частини навісу 3, сарай літ. «в», сарай літ. «Д», убиральню літ. «У1», ворота з хвірткою № 1, Ѕ частини огорожі № 3 та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 2991-2993/14-24. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому та відповідачу на праві власності належить по Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Між ним та відповідачем постійно виникають суперечки як з приводу володіння будинком з надвірними спорудами, так і з приводу користування земельною ділянкою. На його думку, варіант № 2 зазначеного висновку експертизи є найбільш вдалим, оскільки дає можливість для облаштування окремих дворів кожному співвласнику і уникнення постійних сварок через користування спільним двором, що й було причиною звернення до суду з цими позовними вимогами.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив провести реальний поділ житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому сіни ІІІ, кухню 2-1, житлову кімнату 2-2, ганок літ. «а2», гараж літ. «В», сарай літ. «Ж», сарай літ. «Б», сарай літ. «б», навіс літ. «Е», Ѕ частини навісу 3, убиральню літ. «У», хвіртку № 4, Ѕ частини воріт з хвірткою № 1, Ѕ частини огорожі № 3 та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 2991-2993/14-24, оскільки між ним та ОСОБА_3 постійно виникають суперечки як з приводу володіння будинком з надвірними спорудами, так і з приводу користування земельною ділянкою.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року проведено реальний поділ житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 2991-2993/14-24.

ОСОБА_3 виділено: сіни I, площею 5,2 кв. м, вартістю 2 228 грн; кладову II, площею 3,7 кв. м, вартістю 1 586 грн; кухню 1-1, площею 14,9 кв. м, вартістю 8 675 грн; житлову кімнату 1-2, площею 21,8 кв. м, вартістю 12 693 грн, ганок літ. «а3», вартістю 828 грн; погріб літ. «П», вартістю 2 614 грн; гараж літ. «В», вартістю 12 660 грн; Ѕ частини навісу 3, вартістю 678 грн; сарай літ. «в», вартістю 293 грн; сарай літ. «Д», вартістю 1 277 грн; убиральню літ. «У1», вартістю 834 грн; ворота з хвірткою № 1, вартістю 259 грн; Ѕ частини огорожі № 3, вартістю 140 грн, що становить 56/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами.

ОСОБА_4 виділено: сіни III, площею 8,1 кв. м, вартістю 5 016 грн; кухню 2-1, площею 10,3 кв. м, вартістю 5 997 грн; житлову кімнату 2-2, площею 11,4 кв. м, вартістю 6 637 грн; ганок літ. «а2», вартістю 59 грн; гараж літ. «Г», вартістю 9 240 грн; сарай літ. «Ж», вартістю 6 217 грн; сарай літ. «Б», вартістю 308 грн; сарай літ. «б», вартістю 330 грн; навіс літ. «Е», вартістю 671 грн; Ѕ частини навісу 3, вартістю 678 грн; убиральню літ. «У», вартістю 119 грн; хвіртку № 4, вартістю 97 грн; ворота № 2, вартістю 240 грн; Ѕ частини огорожі № 3, вартістю 140 грн, що становить 44/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4 508 грн за отриману більшу частку в житловому будинку з надвірними спорудами.

ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку площею 502 кв. м, у тому числі: під будинком та будівлями - 90 кв. м, під двором - 130 кв. м, під городом - 246 кв. м, «лишки» - 36,0 кв. м.

ОСОБА_4 виділено в користування земельну ділянку площею 502 кв. м, у тому числі: під будинком та будівлями - 135 кв. м, під двором - 138 кв. м, під городом - 193 кв. м, «лишки» - 36 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вирішено провести реальний поділ житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3: сіни I, площею 5,2 кв. м, вартістю 2 496 грн; кладову II, площею 3,7 кв. м, вартістю 1 776 грн; кухню 1-1, площею 14,9 кв. м, вартістю 8 224 грн; частину житлової кімнати 1-2, площею 15,1 кв. м, вартістю 8 335 грн; ганок літ. «а3», вартістю 800 грн; погріб літ. «П», вартістю 1 968 грн; гараж літ. «Г», вартістю 6 879 грн; Ѕ частини навісу 3, вартістю 628 грн; сарай літ. «в», вартістю 251 грн; сарай літ. «Д», вартістю 1 129 грн; убиральню літ.«У1», вартістю 558 грн; ворота № 2, вартістю 165 грн; Ѕ частини воріт з хвірткою № 1, вартістю 101 грн 50 коп.; огорожу № 3, вартістю 170 грн, що становить 51/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, визнавши за ним право власності на вказані жилі та нежилі приміщення.

Виділено ОСОБА_4: сіни III, площею 8,1 кв. м, вартістю 3 471 грн; кухню 2-1, площею 10,3 кв. м, вартістю 5 685 грн; житлову кімнату 2-2, площею 11,4 кв. м, вартістю 6 292 грн, частину житлової кімнати 1-2, площею 6,7 кв. м, вартістю 3 698 грн; гараж літ. «В» вартістю 8 065 грн, сарай літ. «Ж», вартістю 4 053 грн; навіс літ. «Е», вартістю 480 грн; Ѕ частини навісу 3, вартістю 628 грн; хвіртку № 4, вартістю 109 грн; Ѕ частини воріт з хвірткою № 1, вартістю 101 грн 50 коп., що становить 49/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, визнавши за ним право власності на вказані жилі та нежилі приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 449 грн за отриману більшу частку у майні.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконати перегородку в кімнаті 1-2.

Встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 434 кв. м, у тому числі: під житловим будинком - 53 кв. м, під господарськими будівлями - 42 кв. м, під прибудинковою територією - 339 кв. м, відповідно до варіанта № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 46-15С.

Виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 434 кв. м, у тому числі: під житловим будинком - 49 кв. м, під господарськими будівлями - 95 кв. м, під прибудинковою територією - 290 кв. м, відповідно до варіанта № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 46-15С.

Залишено у загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 62 кв. м відповідно до варіанта № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 46-15С.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № НОМЕР_1, належить Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 березня 2007 року державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1120, належить Ѕ частини цього самого житлового будинку з надвірними спорудами.

За вищевказаною адресою значиться земельна ділянка площею 930 кв. м, надана на підставі рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих Чернігівської області від 27 січня 1977 року № 40.

Рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 29 березня 2007 року № 134 дозволено оформити технічну документацію на побудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1: на сараї літ. «Ж» та «в» і гараж «В» - ОСОБА_4; на сарай літ. «Д» та гараж «Г». - ОСОБА_5 (батько ОСОБА_3).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що найбільш доцільним є запропонований експертом другий варіант поділу вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами. При цьому суд врахував фактичне користування сторонами майном та заявлені позовні вимоги, а також, що відхилення від ідеальних часток не є великим, та вважав, що за такого поділу майна кожна зі сторін матиме свою земельну ділянку, окремі двори та вхід до них. Крім того, другий варіант висновку експертизи не передбачає встановлення сервітуту, передбачає обмін гаражами літ. «В» та «Г», але відсутні відомості, що вказані споруди є особистою власністю будь-якої сторони у справі.

Проте з такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходив із того, що запропоновані експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року варіанти реального поділу житлового будинку не враховують, що ОСОБА_4 повинно бути виділено житлову кімнату площею 11,4 кв. м, що є порушенням ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; у висновку експерта встановлений порядок користування в цілому земельною ділянкою площею 1 004 кв. м, а в користуванні сторін перебуває земельна ділянка площею 930 кв. м та не надано доказів того, що земельна ділянка площею 74 кв. м надана у користування сторін на підставі рішення компетентного органу, прийнятого у встановленому законодавством порядку.

Під час перегляду справи апеляційним судом Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою проведено повторну комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, відповідно до висновку від 29 травня 2015 року № С-180 якої запропоновано два варіанти реального поділу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - пояснила, що сарай «в» не має значної цінності, а тому її довіритель згоден, щоб при реальному поділі будинковолодіння цю надвірну споруду виділили ОСОБА_3

Також експерт ОСОБА_7 пояснила, що реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 можливий з відхиленням від нормативних документів, оскільки при поділі утворюються дві квартири, а в квартирах площа житлової кімнати повинна бути не менше 15 кв. м, також повинні бути кухня, санвузол, інші підсобні приміщення. Зазначений житловий будинок побудований у 1905 році та не має санвузла, площа однієї із житлових кімнат менше ніж 15 кв. м, а тому при визначенні варіантів реального поділу житлового будинку було враховано, що кожному зі співвласників має бути виділена житлова кімната площею не менше 15 кв. м. Перегородка між кімнатами 1-2 та 2-2 не є несучим конструктивним елементом і проведення будівельних робіт із перенесення цієї перегородки є можливим.

У зв'язку із цим апеляційний суд дійшов правильного висновку про реальний поділ зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами за першим варіантом висновку повторної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року № С-180, який передбачає менше відхилення від ідеальних часток.

На спростування доводів представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - про те, що згідно з актом технічного обстеження зазначеного житлового будинку, проведеним Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», конструктивні елементи будинку є зношеними, а тому проведення будівельних робіт не є можливим, апеляційний суд зазначив, що вказаним актом передбачено, що втручання в конструктивні елементи будинку потребує експертного дослідження, у той час як судовий експерт ОСОБА_7 пояснила, що перегородка між кімнатами 1-2 та 2-2 не є несучим конструктивним елементом і проведення будівельних робіт із перенесення цієї перегородки є можливим.

Розглядаючи позовні вимоги про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, апеляційний суд виходив із того, що висновок повторної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року № С-180 передбачає два варіанти і обидва вони передбачають наявність земельного сервітуту.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України, згідно з якою право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, а також ті обставини, що присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у спільному користуванні сторін у справі, для встановлення земельного сервітуту до участі у справі повинно було залучено власника цієї земельної ділянки, яким є Ніжинська міська рада, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою за запропонованими у висновку повторної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року № С-180 варіантами.

Так, розглядаючи вищевказані позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 46-15С, проведеної судовим експертом ОСОБА_9, установлено, що в користуванні співвласників будинку по АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка площею 1003 кв. м, у тому числі 73 кв. м - самозахоплення; запропоновано чотири варіанти порядку користування земельною ділянкою з двором спільного користування для можливості проїзду ОСОБА_4 до гаража літ. «В».

Апеляційний суд дійшов висновку, що порядок користування присадибною земельною ділянкою слід встановити відповідно до третього варіанту додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 46-15С з урахуванням того, що двір спільного користування буде становити лише 62 кв. м.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 1, 4, 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, ст. 364 ЦК України, правильним, законним, справедливим та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про часткове задоволення обох позовів. При цьому суд правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку. Рішення апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про неврахування апеляційним судом положень ст. 152 ЖК УРСР, оскільки відсутній дозвіл виконкому місцевої ради на переобладнання та перепланування будинку, спростовується змістом ст. 152 ЖК УРСР (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 06.05.93 № 3187-12; в редакції Закону від 12.02.2015 № 191-VIII), згідно з якою виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування

жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які

не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні

системи загального користування, не потребує отримання документів,

що дають право на їх виконання; після завершення зазначених робіт

не потрібно вводити об'єкт в експлуатацію, а також поясненнями експерта ОСОБА_7 про те, що перегородка між кімнатами 1-2 та 2-2 не є несучим конструктивним елементом і проведення будівельних робіт із перенесення цієї перегородки є можливим.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд сформулював питання для проведення експертизи з наперед встановленими порушеннями прав обох співвласників, безпідставно відмовив у призначенні судової комісійної будівельно-технічної експертизи із залученням декількох експертів одного напряму знань, а також не взяв до уваги вимоги п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», не впливають на правильність висновків апеляційного суду, адже під час апеляційного перегляду справи суд на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв у повному з'ясуванні обставин справи та призначав у справі необхідну експертизу, крім того, викликав експерта для надання пояснень, а також достатньо повно встановив обставини справи, правильно визначився із нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Оскільки апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати без змін оскаржуване рішення міськрайонного суду.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В. Ступак