Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Кучеренко Н.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/5041/14
28 липня 2016 року Справа № 22ц/778/3404/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

__________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 04.02.1995 року до 19.12.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За цей час, за спільні подружні кошти придбали для потреб сім"ї меблі та побутову техніку на суму 46 500 грн., транспортні засоби: автомобілі "Шкода Фабіа" і НОМЕР_2 та причеп НОМЕР_1. Окрім зазначеного майна, 05.07.2007 року набули право власності на нерухоме майно, а саме: 2/5 частки комплексу будівель по АДРЕСА_2, 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбних стосунків між ними немає згоди про поділ майна. Тому просила виділити та визнати за нею право власності на 2/5 частки комплексу будівель по АДРЕСА_2 й автомобіль "Шкода Фабіа" на загальну суму 1 278 586 грн. 98 коп.. Водночас, покликала суд передати у власність відповідачу автомашину НОМЕР_2, причеп НОМЕР_1, 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та меблі і побутову техніку, всього на суму 3 415 821 грн. й компенсувати їй різницю у вартості виділеного майна у розмірі 2 123 234 грн. 02 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року позов задоволено частково. Суд відмовив позивачу у поділі меблів та побутової техніки та стягнув на його користь компенсацію вартості спільного майна у розмірі 1 045 367 грн. 01 коп., а не 2 123 234 грн. 02 коп., як було заявлено.

Відповідач покликав скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення стверджуючи на тому, що суд неправильно застосував норми матеріального права та невірно встановив обставини справи. Зокрема, не врахував те, що на придбання подружнього майна були залучені кошти за договором позики укладеним між ним та його братом ОСОБА_3, не поділив спірне майно в натурі та існують інші варіанти розподілу транспортних засобів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи слідує, що заявник та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 04.02.1995 року до 19.12.2013 року (т-1 а.с.10).

Право власності на 2/5 частки комплексу будівель по АДРЕСА_2 та 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 сторони набули за час шлюбних стосунків й це не заперечується.

Згідно з ст.60 СК майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною власністю.

Стаття ст.68 ч.1 СК визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У ст.328 ЦК України йдеться, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Окремо нормами ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Разом з тим, відповідно до вимог п.2,4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тобто, названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

У апеляційній скарзі заявник обстоював свою позицію тим, що на будівництво 1/2 частки житлового будинку він використав гроші, які взяв у борг у брата - ОСОБА_4, а отже це нерухоме майно не може бути включено до поділу.

Втім, аргументи скарги з цього питання спростовуються рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 08.11.2010 року, а отже справедливо не прийняті судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі (т-1 а.с.251).

Також, суд наголошує, що згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Нормами ст.60 ЦПК України окреслено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Належних доказів того, що саме отримані кошти за договором позики були направлені на придбання спірного майна у справі не немає.

Не надано доказів і про те, що кошти від родича взагалі були передані відповідачу у особисту власність (як-то: договір дарування, пожертви чи інше).

З урахуванням викладеного, посилання на наявність факту належності відповідачу особисто коштів, які були сплачені ним за спірне майно не є прийнятними.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, ділиться між ними в натурі ( Ст.71 СК).

Загальна ідея поділу майна полягає у припиненні режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі (ст.179 ЦК), а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків.

Отже, законодавство встановлює два способи поділу спільного майна: поділ в натурі або - в разі його неможливості - присудження грошової компенсації, що відповідає розміру частки подружжя в спільному майні.

Поділ майна подружжя здійснюється в два етапи: по-перше, суд визначає розмір часток чоловіка та жінки в праві на майно, і, по-друге, здійснює поділ майна відповідно до встановлених часток.

При визначенні розміру часток кожного з подружжя суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до законодавства частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 СК).

Після визначення частки кожного з подружжя в праві на майно здійснюється другий етап - безпосередній поділ майна подружжя відповідно до цих часток, які належать кожному з них.

За згаданими нормами закону, суд може ухвалити рішення щодо розподілу окремих майнових об'єктів з урахуванням їх значимості, їх вартості, потреб у них кожного з подружжя, їх професійної діяльності, можливості використання певних речей для задоволення інтересів неповнолітніх дітей. При цьому має кожному виділити певну кількість речей на суму, еквівалентну встановленій частці у спільному майні.

Такий спосіб застосовується щодо подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК).

Саме це суд врахував при вирішенні заявленого спору.

Окрім того, суд зазначає, що вартість речей, які підлягали поділу, визначена на момент розгляду справи шляхом проведення судових експертиз (т-2 а.с.80,124,133,142).

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлений позов суд вирішив з урахуванням зазначених обставин і вимог закону, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: