АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5512/16 Справа № 189/413/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лукінова К. С. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 18.07.2007 року було укладено кредитний договір №DNXRRC74980018, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 2033,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконувала у повному обсязі свої зобов'язання за кредитом, тому, станом на 01.03.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 24592,69 грн., яка складається з наступного: 1235,97 грн. - заборгованість за кредитом, 4674,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 227,78 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 18454,46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2853,52 грн., яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2008 року щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за цим же кредитним договором; різниця становить - 21739,17 грн. Також банком нараховані штрафи 500.00 грн. (фіксована частина) та 1086,96 грн. (процентна складова). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену заборгованість, яка, станом на 01.03.2016 року, в загальному розмірі становить 23326,13 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. У квітні 2016 року банком було подану уточнену позовну заяву, згідно якої здійснено остаточний розрахунок та позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 23537,22 грн., яка складається із заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3711,13 грн. та пені у сумі 18229,08 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 1097,01 грн. (процентна складова) (а.с.22-23).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення, письмовим запереченням на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності. Представник банку приймав участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.07.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 18 липня 2007 року було укладено кредитний договір №DNXRRC74980018, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2033,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 18.07.2008 року включно. Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви позичальника, у якій зазначено, що невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього, зокрема, умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з якими відповідачка ознайомлена (а.с. 6). Додатки відповідачкою не підписані, що стверджується копією умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та визнано представником банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 7 - 10). Платіжну картку ОСОБА_2 отримала 18.07.2007 року.

У пункті 3.2.2 Умов визначено, що позичальник зобов'язується, зокрема, погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви позичальника.

Згідно пункту 3.2.3 Умов позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до даних умов та тарифів; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом 4.1 Умов передбачено, що за користування кредитом, у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту, позичальник щомісяця в період оплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах та заяві позичальника.

Відповідно п. 5.3 зазначених вище Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості.

Згідно п. 5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачкою не підписані, що визнано представником банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 7 - 10). Крім того, текст заяви позичальника про надання кредиту - не містить умови щодо встановлення п»ятирічного строку позовної давності.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_2 умов кредитного договору №DNXRRC74980018 від 18.07.2007 року утворилась заборгованість.

18.11.2008 року банк звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNXRRC74980018 від 18.07.2007 року, станом на 24.10.2008 року, у розмірі 2853,52 грн., що складається із наступного: 1437,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 963,35 грн. - заборгованість по процентам, 227,78 грн. - заборгованість по комісії, 225,38 грн. - пеня. Дана заява судом задоволено, 10.12.2008 року видано судовий наказ про стягнення вищезазначеної заборгованості у повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2014 року зазначений судовий наказ скасовано. Викладене стверджується матеріалами наказного провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за №2-2517/08, що оглянута судом апеляційної інстанції.

Згідно представленого банком розрахунку заборгованості, станом на 01.03.2016 року відповідач має борг перед позивачем у розмірі 24592,69 грн., яка складається з наступного: 1235,97 грн. - заборгованість за кредитом, 4674,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 227,78 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 18454,46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком, який надано банком (а.с.4-5, 24-25). Дану заборгованість, з відрахуванням боргу, що стягнутий за вищевказаним судовим наказом, а також штрафи у розмірі 500,0 грн. (фіксована частини) та 1086,96 грн. (процентна складова), банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у зв'язку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред'явлений до суду 22.03.2016 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 1), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно змісту заяви позичальника, даний кредит надано на строк 12 місяців з 18.07.2007 року по 18.07.2008 року з погашенням заборгованості періодичними щомісячними платежами; переривання перебігу строку позовної давності відбулося у зв»язку з поданням банком 18.11.2008 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяви про видачу відповідного судового наказу; апеляційним судом встановлено, що останній платіж за даним кредитним договором було здійснено 19.07.2010 року, що стверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 49), змістом апеляційної скарги та визнано представником банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Отже, про порушення свого права банк дізнався не пізніше 20.08.2010 року.

Згідно доводів представника банку, кредитний договір від 18 липня 2007 року за №DNXRRC74980018 не переукладався; повторно за цим договором банківська картка відповідачу не видавалась.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачкою надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення - 12.05.2016 року (а.с. 35 - 36), -суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку не підлягає застосуванню. Так, у п.5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. Однак, вказані Умови про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачкою не підписані, а текст кредитного договору (заяви позичальника) не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності. Таким чином, сторонами не дотримано письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням ст. 259 ЦК України.

Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги, що суду не представлені підписані відповідачем умови надання споживчого кредиту, що діяли на час укладення сторонами кредитного договору, колегія дійшла висновку про відсутність доказів, які відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, щодо наявності між сторонами угоди про збільшення позовної давності.

Помилкове встановлення місцевим судом факту здійснення останнього платежу за кредитним договором 17.12.2007 року не вплинуло на правильність висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді