АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5457/15-ц Номер провадження 22-ц/786/635/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарях: Кальник А.М., Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування , -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 20029 гривень та судових витрат 487,20 гривень. В обґрунтування позову вказала, що 02.03.2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з її транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Українській пожежно-страховій компанії. Позивач звернулась до страхової компанії із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування, але виплату їй не було проведено у встановлений законом строк. Сума відновлювального ремонту складає 20029 гривень. Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив позивачу страхове відшкодування, вона була змушена звернутись до суду з позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ " Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 20029 гривень та 487,20 гривень судового збору, а всього 20516,20 гривень.

З вказаним рішенням не погодилося ПрАТ " Українська пожежно-страхова компанія» та через свого представника за довіреністю ОСОБА_4 подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову до нього відмовити.

Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що судом не було надано оцінку характеру спірних правовідносин, зокрема не враховано того, що позивач не є потерпілою або особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, оскільки майнова шкода завдана майну, яке їй не належить. Позивач лише на законній підставі керує пошкодженим транспортним засобом, однак це не дає їй права на отримання страхового відшкодування.

Крім того, вказує, що страховик у розумінні ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує не реальні витрати, а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 13.03.2015 року суддею Полтавського районного суду Полтавської області винесено постанову згідно якої визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. З даної постанови вбачається, що 02.03.2015 року близько 18.20 годин ОСОБА_3 керуючи в м. Полтаві по вулиці Жовтневій в напрямку вулиці Ватутіна автомобілем ВАЗ-21053, державний номерний знак НОМЕР_1, не витримав безпечної дистанції, чим скоїв зіткнення з автомобілем Мітсубіші лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, яка зупинилась попереду для пропуску пішоходів.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності від 29.08.2014 року до якої позивач ОСОБА_2 звернулась із заявою про виплату їй страхового відшкодування.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Інтеравто-Полтава» від 10.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 складає 20029 гривень.

Згідно акту здачі прийняття робіт від 27.06.2015 року вартість проведеного відновлювального ремонту складає 20029 гривень.

Відповідно до копії чеків ОСОБА_2 сплатила за ремонт автомобіля 20029 гривень.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, ОСОБА_2 має право керування автомобілем Мітсубіші лансер, державний номерний знак НОМЕР_2.

Врахувавши те, що страховий випадок мав місце, ОСОБА_2 виконанні всі обов'язкові умови щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, а страховиком порушені умови виплати страхового відшкодування, місцевий суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачу не були виплачені кошти на відновлювальний ремонт і позивач була змушена проводити ремонт автомобіля за власні кошти.

Відповідно до ст.1 п.1.6. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Згідно з п. 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1ст. 988 ЦК України).

Отже, чинним законодавством передбачено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 як особі яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, у звязку з чим вірним є висновок суду першої інстанції в цій частині, а доводи апеляційної скарги неспроможними.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру завданих збитків, місцевий суд виходив з того, що з боку відповідача суду не було надано належних та допустимих доказів спростування їх розміру, вказаних у рахунку-фактурі ТОВ «Інтеравто-Полтава», а надана відповідачем калькуляція від 13.03.2015 року витрат на ремонт в сумі 14323,01 гривень не може бути прийнята до уваги судом, оскільки даний документ не містить підпису особи, яка його складала.

Так, за змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

У п. 22.1. ст. 22 вищезазначеного Закону вказано, що у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю , майну третьої особи.

Статею 3 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", визначено що оцінка майна є результатом практичної роботи субєкта оціночної діяльності.

Згідно з пунктом 2.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Пунктом 8.2. Методики визначено формулу 23, за якою вираховується сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ.

Як вбачається, рахунок-фактура ТОВ «Інтеравто-Полтава» від 10.03.2015 року вказує про вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу, а також підтверджує придбання нових запчастин на автомобіль без врахування проценту зносу станом на момент пошкодження.

В той же час, рахунок-фактура від 10.03.2015 року на суму 20029, 00 грн., не може бути взятий до уваги, оскільки від не відповідає вимогам п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на тій підставі, що кошторис визначений суб'єктом господарювання (ТОВ "Інтеравто-Полтава), а не суб'єктом оціночної діяльності, що не може вважатися належним доказом по справі.

Частиною 3 ст. 10 та частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було надано розрахунок страхового відшкодування аварійного комісара ОСОБА_5, згідно якого сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ Мітсубіші лансер, д.н.з. НОМЕР_2 складає 9 207, 46 грн. без урахування ПДВ та 11 048, 95 грн. з урахуванням ПДВ.

Таким чином, врахувавши в системному звязку фактичні обставини по справі, норми чинного законодавства, які регулюють відносини у сфері відповідальності за завдання шкоди, а також надані сторонами докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів, приходить до висновку, що рахунок наданий ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є альтернативним та доведеним, а відтак, сума яка має бути виплачена ОСОБА_6 становить 11 048, 95 грн.

Разом з тим, посилання апелянта на абз. 2 ч. 36.2. ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якому йдеться про те що, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість є безпідставними оскільки в даному випадку, відшкодування таких ввитрат буде відбуватися на підставі судового рішення, а відтак сума старахового відшкодування повинна бути виплачена з урахуванням ПДВ.

За таких обставин, рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року слід змінити, шляхом зменшення стягнутої з ПрАТ " Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування з 20029 грн. до 11 048, 95 грн., та відповідно зменшення загального розміру, з урахуванням суми судового збору, до 11 536, 15 грн.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити частково..

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування з 20029 грн. (двадцять тисяч двадцять девять гривень) до 11 048, 95 грн. (одинадцять тисяч сорок вісім гривень девяносто пять копійок), та відповідно зменшити загальний розмір стягнутої суми, з урахуванням суми судового збору, до 11 536, 15 грн. (одинадцять тисяч пятсот тридцять шість гривень п'ятнадцять копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного

Полтавської області ________________ ОСОБА_1