Справа № 185/4012/16-ц
Провадження № 2/185/2458/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2016 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Палюх Т.Д., за участі секретаря Федосімової В.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства фірми "Половний" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 05.05.2016року звернувся до суду з позовом до малого приватного підприємства фірми "Половний" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за період його участі в антитерористичній операції у складі Збройних Сил України з 04.09.2014року по 15.09.2015року.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з 01.07.2000року по 04.05.2006року він працював електрозварювальником у МПП "Віола" без офіційного оформлення трудових відносин. 04.05.2006року він був офіційно прийнятий на роботу до МПП "Віола" на посаду слюсаря по ремонту автомобілів згідно наказу № 5 від 04.05.2006року.

01.03.2011року у зв"язку з реорганізацією МПП "Віола " у МПП фірма "Половний" він був переведений до фірми "Половний" на посаду слюсаря по ремонту автомобілів згідно наказу № 3 від 01.03.2011року.

04.09.2014року він був мобілізований на військову службу на підставі Указу Президента України від 21.07.2014року "Про часткову мобілізацію" і безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Ще до мобілізації, 09.07.2014року він звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки, зазначивши, що в період роботи з 04.05.2006року по 09.07.2014року відпустки відповідно до Закону України "Про відпустки" йому не надавались, а також у зв"язку з виїздом у місцезнаходження 25 ОПД бригади військової частини НОМЕР_1 в сел. "Гвардейське" Новомосковського району Дніпропетровської області у якості добровольця. Наказом № 16/1 від 10.07.2014року позивачу була надана відпустка на 24 календарні дні з 10.07.2014року по 30.07.2014року

30.07.2014року позивач знов подав заяву про надання йому відпустки, тому що з 09.07. 2014року він в якості добровольця знаходився у 25 ОПД бригади військової частини НОМЕР_1 в сел. "Гвардейське" Новомосковського району Дніпропетровської області у якості добровольця.

15.09.2015року він був звільнений в запас на підставі Указу Президента України від 12.06.2015року № 328/2015.

08.04.2016року відповідач вручив йому копію наказу № 17/1 від 06.08.2015року про звільнення його за прогули з 06.08.2014року.

Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, оскільки він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки в якості добровольця захищав цілісність і незалежність України, крім того, мав кілька невикористаних відпусток.

У зв"язку з призовом на військову службу відповідач повинен був виплачувати йому за весь період служби заробітну плату, а саме: з 04.09.2014року по 15.09.2015року. Згідно штатного роспису МПП фірма "Половний" його посадовий оклад з 01.08.2011року складає 2000грн., тому просить суд визнати наказ про звільнення № 17/1 від 06.08.2015року незаконним, поновити його на роботі на посаді слюсаря по ремонту автомобілів і стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 04.09.2014 по 15.09.2015 року в сумі 24 737грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов. Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що влітку 2014року після початку військових дій на сході України він не зміг бути осторонь. Бажаючи внести свій вклад у захист незалежності України, він як професіонал, запропонував свою допомогу в ремонті військової техніки, його узяли, як добровольця, до військової частини НОМЕР_1 в сел. "Гвардейське", але до штату не включали, оскільки на той час чоловіки його віку( він ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не підлягали мобілізації.

Після того, як на законодавчому рівні було вирішено, що на особливий період підлягають мобілізації чоловіки віком до 60 років, він 04.09.2014року був призваний на військову службу, яку проходив вже у військовій частині НОМЕР_2 , знаходився безпосередньо в зоні проведення АТО, 15.09.2015року демобілізований.

Про всі ці обставини він своєчасно повідомляв відповідача, розмовляв по телефону з бухгалтером ОСОБА_2 , посилав поштою заяви про надання йому чергових відпусток у зв"язку з вищевказаними обставинами. Йому була перерахована заробітна плата за серпень 2014року на картковий рахунок.

Представник позивача ОСОБА_3 суду пояснила, що, на її думку, оспорюваний наказ про звільнення від 06.08.2014року відповідачем був виданий значно пізніше, так званим "заднім числом", на це вказують ті обставини, що за даними ПФУ позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 2000грн. за вересень 2014року та 2000грн. за жовтень 2014року, з цих сум відраховані внески до Пенсійного фонду. Вважає, що саме після того, як позивач був у вересні 2014року мобілізованій на війському службу, відповідач звільнив його, з метою уникнути обов"язку виплачувати середній заробіток відповідно до внесених змін у ст. 119 КЗПП України.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, суду пояснив, що після закінчення відпустки, 04 та 05 серпня 2014року позивач на роботу не вийшов, про що є доповідні записки заступника директора ОСОБА_5 та складені відповідні акти. Знаходження позивача у розташуванні 25 ОПД бригади військової частини НОМЕР_1 в сел. "Гвардейське" без мобілізації останнього на підставі Указу Президента України № 607/2014 "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014року не є поважною причиною невиходу на роботу. Копія наказу про звільнення № 17/1 від 06.08.2014року роботу супровідним листом МПП фірма "Половний" № 5 від 06.08.2014року направлено поштою на адресу позивача. Період з 06.08.2014року знаходиться за межами трудових правовідносин сторін, на що вказав апеляційний суд Дніпропетровської області у рішенні від 16 лютого 2016року у справі № 22-ц/774/311/16 (№185/3306/15-ц ) за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства фірми "Половний" про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за частину щорічної відпустки та моральної шкоди.

Внески до Пенсійного фонду з заробітної плати позивача за вересень та жовтень 2014року були перераховані внаслідок бухгалтерської помилки, яка виправлена. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, просив суд застосувати позовну давність.

Допитані судом у якості свідків командир взводу спеціальних робіт в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_6 та начальник майстерні взводу спеціальних робіт в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_7 суду пояснили, що позивач ОСОБА_1 дійсно у липні 2014 року був прийнятий до майстерні, як доброволець та професіонал, ремонтував військову техніку, виконував електрозварювальні роботи, рихтовку, поновлення вузлів та деталей. Проживав разом із військовослужбовцями у казармі, харчувався самостійно. В той час було багато добровольців, зокрема, разом із ОСОБА_1 електриком працював батько мобілізованого солдата.

Також судом оголошені письмові матеріали архивної справи №185/3306/15-ц за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства фірми "Половний" про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за частину щорічної відпустки та моральної шкоди.

Вислухавши сторни, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони знаходились в трудових відносинах - з 01.03.2011року згідно наказу № 3 від 01.03.2011року позивач був прийнятий по переводу з МПП"Віола" до МПП фірма "Половний" на посаду слюсаря по ремонту автомобілів. Наказом по МПП фірма "Половний № 17/1 від 06.08.2014року він звільненй за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули( а.с.5).

Згідно з актами комісії позивач допустив прогули без поважних причин 04.08.2016року( а.с.43) та 05.08.2016року( а.с.5).

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
В судовому засіданні встановлено, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, про які він повідомляв відповідача, а саме: захищав незалежність України, як доброволець, при військовій частині НОМЕР_1 в сел. "Гвардійське". Цей факт не спростовує отримана судом довідка в/ч НОМЕР_1 від 24.06.2016року( а.с. 72 ), згідно якої позивач не був зарахований до складу цієї військової частини, оскільки свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що позивач виконував у цій військовій частині обов`язки саме на добровільних засадах, а 04.09.2014року був мобілізований вже до іншої військової частини. Судом також узято до уваги, що позивач тривалий час сумлінно працював у відповідача, порушень з його боку трудової дисципліни або браку в роботі не встановлено. Тому, у разі, якби позивач дійсно скоїв дводенний прогул без поважних, причин, застосоване відповідачем дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було б крайньою мірою, яка не відповідає вимогам ст. 149 КЗпП України про те, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненного проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на роботі органом, що розглядає трудовий спір. Рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку давності звернення до суду суд зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки
Позивачу копія наказу про звільнення № 17/1 від 06.08.2014року вручена 08.04.2016року, що підтверджується його власноручним підписом на наказі ( а.с.5).

Супровідний лист про те, що копія наказу про звільнення 06.08.2014року направлена позивачу за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.36) не є доказом вручення позивачеві данного наказу. Квитанція про вручення даної поштової кореспонденції позивачеві відсутня. Крім того, як встановлено судом, позивач знаходився у цей час не за місцем проживання, а у розташуванні в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , про що письмово повідомляв відповідача( а.с.2,9-10).

Тому позивач підлягає поновленню на роботі, як незаконно звільнений.Відповідно до довідки військової частини № 4/1366 від 15.09.2015 ОСОБА_1 був призваний Павлоградським ОМВК на військову службу у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 21.07.2014року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» та звільнений в запас (демобілізований) 15.09.2015року на підставі Указу Президента України від 12.06.2015року " 328/2015 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2015року № 240. (а.с.6).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 14.09.2015року № 2047 позивач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей( а.с. 3 ).
Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України ( в редакції Закону № 1275-УІІ від 20 травня 2014року) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".
Статтею 119 КЗпП України в редакції, тобто діючої на час виникнення спірних правовідносин,встановлено наступне.
На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.
Тому відповідач зобов"язаний сплатити позивачу середній заробітокза період з 04.09.2014 по 15.09.2015 включно, як працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації.
Розмір середньомісячної заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100. Відповідно до абз.2 п.2 Порядку для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню. Особам, які пропрацювали на підприємстві менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, а якщо працівник протягом останніх двох календарних місяців не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців людина не пропрацювала жодного дня, розрахунки проводяться виходячи з установлених в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного)окладу.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, відповідно до п. 8 Порядку N 100 виконується шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів, які повинні бути сплачені за середнім заробітком.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016року встановлено, що заробітна плата позивача за два останніх місяці перед звільненням, а саме:за червень 2014року складала 2000грн., за липень 2014року - 2000грн.( а.с.51) .
Середньоденна заробітна плата складає 2000грн +2000грн. =4000грн. 4000грн. : 43виходи( червень 20 вих. , липень - 20 вих.)=93,02грн.
За календарний період з 04.09.2014 по 15.09.2015року кількість робочих днів відповідно до розрахунку,затвердженого Минпраці та соціальної політики, складає - 259.
93,02грн. х 259 днів =24 092,18грн.
Тому стягненню підлягає сума середнього заробітку 24 092,18грн., а не 24 737грн.
Керуючись ст.ст. 10.11,88,212-215,218 ЦПК України, ст. 119, 233, 235 КЗпП України, ст. 39 Закона України "Про військовий обов"язок та військову службу" суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до малого приватного підприємства фірми "Половний" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи слюсаря по ремонту автомобілів малого приватного підприємства фірми "Половний" згідно наказу № 17/1 від 06.08.2014року та поновити його на вищевказаному місці роботи з 06.08.2014року.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.
Стягнути з малого приватного підприємства фірми "Половний" на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за період з 04.09.2014 і до дня фактичної демобілізації 15.09.2015 включно, як працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, в розмірі 24 092грн.18коп.

Стягнути з малого приватного підприємства фірми "Половний" судовий збір на користь держави в розмірі 551,20грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області у 10-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд.

Суддя Т. Д. Палюх