Справа № 369/1686/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3646/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 7 17.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 провизнання права власності на 1/2 частину квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який 04 липня 2015 року розірвано. За час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу майнових прав від 30 січня 2014 року, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Вказувала, що згідно інформації з інтернет ресурсів вартість аналогічної однокімнатної квартири становить від 810 000 грн. до 1 215 000 грн., а тому вважає, що вартість 1/2 частини квартири становить 405 000 грн. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, позивач просила визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, поділити вказану квартиру, виділивши квартиру відповідачу вартістю 810 000 грн. та стягнути з відповідача на свою користь компенсацію 1/2 частини вартості спірної квартири у розмірі 405 000 грн., а також судовий збір у розмірі 4 050 грн.

Не погоджуючись із вказаним позовом, у березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ним за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 було придбано за спільні кошти подружжя квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до звіту про оцінку майна від 21 березні 2016 року ринкова вартість вказаної квартири становить 549 154 грн. 66 коп. без ПДВ. Оскільки спірну квартиру в натурі поділити неможливо, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь компенсацію 1/2 частини вартості спірної квартири у розмірі, визначеному експертним висновком, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 серпня 2016 року вказану цивільну справу повернуто до Києво-Святошинського районного суду Київської області для ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.122-123).

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 рокудоповнено резолютивну частину рішення суду від 20 квітня 2016 року таким змістом: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 745 грн. 77 коп.» (а.с.135-136).

Не погоджуючись з додатковим рішення суду, ОСОБА_4 подалаапеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір пропорційно до задоволених її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення цього ж суду від 13 вересня 2016 року підлягає задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд дійшов висновку про визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності. Також суд зазначив, що сторони не погодили вартість спірної квартири та не надали належних доказів на підтвердження її вартості.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 18 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 липня 2015 року (а.с. 9-10).

За час перебування у шлюбі сторонами набуто нерухоме майно - квартируАДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу майнових прав № М11/64 від 30 січня 2014 року (а.с.11-15).

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.19-20).

На підтвердження вартості спірної квартири позивач послалася на інформацію з інтернет ресурсів та зазначила, що вартість аналогічної квартири становить від 810 000 грн. до 1 215 000 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 21 березня 2016 року, виготовленого субєктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «АКР-КОНСАЛТ», ринкова вартість спірної квартири становить 549 154 грн. 665 коп. без ПДВ (а.с.52-57)

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що спірна квартира є неподільною.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, предявивши даний позов, погодилася на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, а інший з подружжя відповідач ОСОБА_3 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування частини пятої статті 71 СК України й визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності та правильно задовольнив частково позов ОСОБА_2 та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_3

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив питання визначення ринкової вартості спірної квартири та не звернув уваги на те, що позивач звернулася з проханням компенсувати їй 1/2 частину вартості спірної квартири, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 84-88).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 745 грн. 77 коп., суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.88, 220 ЦПК України не вирішив питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_2, позов якої задоволено частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при подачі позову сплатила судовий збір у розмірі 6 890 грн., а ОСОБА_3 при подачі зустрічного позову сплатив судовий збір у розмірі 2 745 грн. 77 коп.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю, то понесені ОСОБА_2 судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а понесені ОСОБА_3 судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на його користь у повному обсязі.

За таких обставин, додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення суду, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 296 грн. 67 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнути судовий збір у розмірі 2 745 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 20 квітня 2016 року - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року - задовольнити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 296 грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 745 грн. 77 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді