АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого-судді: Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Панченка М.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі довіреної особи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовував тим, що між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ПАТ «Сведбанк») та відповідачем було укладено кредитний договір № 1104/0608/88-08П від 10 червня 2008 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 67900 грн. на строк до 09 червня 2018 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

Зазначав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 26 червня 2015 року, утворилася заборгованість у сумі 10085 грн. 43 коп., з яких 7875 грн. 52 коп. - сума заборгованості за кредитом; 1754 грн. - сума заборгованості за відсотками; 426 грн. - пеня від простроченої заборгованості по відсотках; 29 грн. 91 коп. - 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, згідно кредитного договору № 1104/0608/88-08П від 10 червня 2008 року ПАТ «Сведбанк» наданоОСОБА_1 кредит у сумі 67900 грн. на строк з 09 червня 2018 року (а.с.7-10).

Встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку та обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.18-25).

Згідно із додатком 1 до вказаного договору купівлі продажу розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 25 травня 2012 року складала 0,002грн.,строкова заборгованість - 41016 грн 38 коп.(а.с.26).

Матеріали справи свідчать, що постановою Правління Національного Банку України від 02 березня 2015 року №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних й рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 березня 2015 року та рішенням про внесення змін до вказаного рішення від 08 квітня 2015 рокуу позивача запроваджено тимчасову адміністрацію на строк до 02 вересня 2015 року. (а.с.32-34)

Відповідно до рішення Фонду від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (а.с.69).

Згідно даних долученої до справи довідки, розмір заборгованості ОСОБА_1 ПАТ «Дельта Банк» станом на 25 червня 2015 року становить 10085 грн. 43 коп., що складається із: 7875 грн. 52 коп. - суми заборгованості за кредитом; 1754 грн. - суми заборгованості за відсотками; 426 грн. - пені; 29 грн. 91 коп. - 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках (а.с.14-15).

Відмовляючи у задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів інформування боржника у 2012 році, тобто до окупації Криму, про зміну кредитора у зобов'язанні, не долучив до справи документів щодо наявності заборгованості відповідача на час укладення кредитного договору, договору купівлі-продажу, а довідку та розрахунок заборгованості, що містяться у справі, визнав неналежним доказом.

Проте з такими висновками районного суду погодитися неможливо, з огляду на таке.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Отже, як убачається з п.п. 1.1 кредитного договору № 1104/0608/88-08П від 10 червня 2008 року банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 67900 грн.

Згідно з п.п. 2.1.- 2.4. договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом, нараховані проценти та комісію щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Встановлено, що банк свої зобов'язання виконав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1, являючись мешканцем м.Севастополь АРК, умови договору виконував у повному обсязі по березень 2014 року включно, й лише після тимчасової окупації Криму припинив виконання зобов'язань та вносити платежі.

У відповідності до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Районний суд, розглядаючи заявлений спір, у випадку необхідності, не скористався вимогами ст.119,121 ЦПК України, якими надано суду право залишити позов без руху, самоусунувся від виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України й прийшов до поспішних висновків про відсутність у справі належних доказів на підтвердження заявленого по справі позову та інформування відповідача про зміну кредитора у зобов'язанні.

Згідно з ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 ст. 545 ЦК України, зокрема у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Якщо кредитор не вичинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, за змістом зазначених норм права відсутність відомостей про нового кредитора надає боржнику право виконати зобов'язання на адресу первинного кредитора, а не позбавляє його обов'язку виконати зобов'язання.

Крім того, прострочка кредитора звільняє боржника від виконання зобов'язання на час прострочки тільки у тому випадку, коли кредитор відмовився від прийняття виконання зобов'язань або коли відсутність відомостей про нового кредитора позбавила боржника можливості виконати зобов'язання також на адресу первинного кредитора.

Разом з тим, відповідно до долученої до апеляційної скарги копії заяви, 29 жовтня 2012 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Дельта Банк», подавав заяву, в якій повідомляв про джерела своїх доходів, що свідчить про його інформованість про заміну кредитора в зобов'язанні.

Окрім цього, відповідно до даних розрахунку заборгованості, відповідач після 25 травня 2012 року продовжував вносити платежі й припинив їх сплату лише у квітні 2014 року, що свідчить про безспірне визнання ним кредитора у зобов'язанні ПАТ «Дельта Банк».

Між тим, зазначена обставина залишилася поза увагою суду.

Районний суд визнав доведеним ненадання позивачем до справи первинних документів щодо наявної заборгованості відповідача на час укладення кредитного договору, проте такий висновок колегія суддів визнає безпідставним, остільки на дату укладення кредитного договору - 10 червня 2008 року, існування боргових зобов'язань ОСОБА_1 перед банком виключається.

Долученим до справи витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року спростовуються висновки суду й про відсутність у справі первинних документів щодо суми заборгованості позичальника, яка була викуплена ПАТ «Дельта Банк» у ПАТ «Сведбанк».

Визнавши неналежним доказом по справі долучений позивачем розрахунок заборгованості та довідку, якими стверджується наявність у відповідача боргових зобов'язань перед ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 10 085 грн. 43 коп., суд не звернув увагу на їх зміст.

Так, у розрахунку заборгованості відображено внесені боржником платежі, а також деталізовано виникнення боргових зобов'язань за період з квітня 2014 року по 25 червня 2015 року у відповідності до якого банк і просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту, в сумі 7875 грн. 52 коп., несплачені відсотки, в сумі 1754грн., а також пеню, передбачену п.8.1.договору, в сумі 426грн., у зв'язку з порушенням зобов'язання в частині несплати лише відсотків та 29 грн. 91 коп. 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.14,15).

У матеріалах справи відсутні докази на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що ухвалене по справі рішення постановлено з порушенням норм матеріального й процесуального права, а тому у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, а по справі необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь ПАТ Дельта Банк» підлягає до стягнення кредитна заборгованість, у розмірі 10085 грн. 43 коп., яка складається з заборгованості за кредитом, в сумі 7875 грн. 52 коп.; заборгованості за відсотками, в сумі 1754 грн.; пені, в сумі 426 грн. та 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках, в сумі 29 грн. 91 коп.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача понесені ним по справі судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 267 грн. 96 коп.( а.с.76), а також в дохід держави судовий збір, в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити по цій справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» кредитну заборгованість у розмірі 10085грн.43 коп., яка складається з заборгованості за кредитом, в сумі 7875 грн. 52 коп.; заборгованості за відсотками, в сумі 1754 грн.; пені, в сумі 426 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках в сумі 29 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 267 грн. 96 коп. судових витрат, а в дохід держави -судовий збір, у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/12614/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/280/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.