Справа № 474/564/16-ц.
Провадження № 2/474/215/2016 року.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.11.16 року

Врадіївський районний суд Миколаївської області
в складі головуючого судді - Тихоненко М.І.
при секретарі судового засідання - Степанову В.В.
за участю представаника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Москаленко О.В., ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Миколаївської дерекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (далі Миколаївська дирекція УДППЗ «Укрпошта», третя особа: Начальник центру поштового зв`язку Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 3 Продан Василя Михайловича, про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В С Т А Н О В И В:
23.08.2016 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача, зазначив, що ОСОБА_3 з 03.01.2015 року працював у виробничому підрозділі центру поштового зв`язку Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 3 на посаді листоноші 3 класу. 15.04.2015 року ОСОБА_3 подав до відділу кадрів повістку, оформлену відповідно до додатку 18 Положення про підготовку і проведення призову громадян на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою КМ України від 21 березня 2002 року № 352.Як було роз`яснено ОСОБА_3 , що він зобов`язаний написати заяву про звільнення з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Незважаючи на це ОСОБА_3 не мав бажання звільнятися із займаної посади, однак як запевнив працівник відділу кадрів, що адміністраціяМиколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» діє відповідно до закону та він (ОСОБА_3 ) підлягає звільненню з роботи. 21.04.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом про припинення трудового договору № 156/к від 15.04.2015 року. При цьому наказ про припинення трудового договору № 156/к від 15.04.2015 року та запис № 2 в трудовій книжці ОСОБА_3 оформлено з порушенням п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року. Відповідно до запису у трудовій книжці, ОСОБА_3 звільнено відповідно до наказу № 156/к від 16.04.2015 року, хоча сам наказ датований 15.04.2015 року. Відповідно до наказу № 156/к від 15.04.2015 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи 21.04.2015 року. На наступний день, 22.04.2015 року ОСОБА_3 з`явився до військового комісаріату для відправлення на збірний пункт. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2015 року № 127, ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Відповідно мобілізаційного розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України № 322/2/1298 т від 30.04.2015 року, військова частина НОМЕР_1 з 07.05.2015 року перейшла на штат воєнного часу та була перейменована у військову частину польова пошта НОМЕР_2 (ПП НОМЕР_2 ). Відповідно до довідки про проходження служби, ОСОБА_3 на даний час являється військовослужбовцем військової частини ПП НОМЕР_2 та перебуває на посаді старшого стрільця 9 роти охорони 101 окремої бригади охорони Генерального штабу Збройних Сил України. Як на день звернення до суду, так і на даний час ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині ПП НОМЕР_2 , яка перейшла на штат воєнного часу. Відповідно до Указу президента України від 17.03.2015 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим законом України від 15.01.2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації в тому числі і на території Миколаївської області, на підставі чого ОСОБА_3 було призвано до Збройних сил україни. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу", ст. 119 ч. 3 КЗпП України за ОСОБА_3 , як призваним на строкову військову службу зберігалося на особливий період до дня фактичної демобілізації місце роботи та середній заробіток на підприємстві. Посилаючись на вищезазначені обставини представник позивача просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що після звільнення позивача з роботи той наступного дня з`явився до військового комісарітау та був відправлений до військової частини, де і досі проходить службу та є військовослужбовцем військової частини ПП НОМЕР_2 . Також представник позивача просив визнати незаконним та скасувати наказ Центру поштового зв`язку № 3 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про припинення трудового договору від 15.04.2015 року № 156/к в частині звільнення ОСОБА_3 з посади листоноші 1 кл. з 21.04.2015 року у зв`язку з призивом на військову службу, поновити ОСОБА_3 на посаді листоноші 1 кл. Центру поштового зв`язку № 3 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 22.04.2015 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 16 199,26 грн.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. 199 КЗпП України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», просив суд позов задовольнити.
Представники відповідача Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» Москаленко О.В., ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, зазначивши, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду після ознайомлення з наказом про звільненя з роботи та те, що позивача було звільнено з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу. При цьому позивачем за власною згодою була подана заява на ім`я начальника ЦПЗ № 3 Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» Продана М.В. про звільнення та була надана повістка про призов позивача до лав Збройних Сил України. У зв`язку з чим з позивачем з врахуванням повістки про призив до лав Збройних Сил України, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України був припинений трудовий договір та позивача було звільнено з роботи. Тому наказ начальника ЦПЗ № 3 Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» Продана М.В. від 15.04.2015 року № 156/к про звільнення ОСОБА_3 з роботи був виданий на підставі власної заяви позивача, його зміст відповідав підставам звільнення працівника ОСОБА_3 . Посилаючись на зазначені підстави представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник третьої особи - Центру поштового зв`язку Миколаївської дерекції УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 3 під час розгляду справи по суті в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Повідомлення про свою участь у справі на адресу суду не напрвив. Суд за даних обставин вважає можливим при наявності у справі достатніх матеріалів про права і взаємовідносини сторін розглядати дану справу у відсутності представника третьої особи.
Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти:
-Відповідно до наказу № 2/к від 02.01.2015 року Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» Барньова І.С. було прийнято на посаду листоноші 3 класу. (трудова книжка серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 );
- Згідно наказу № 156/к від 16.04.2015 року Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_3 було звільнено з роботи з 21.04.2015 року у зв`язку із призивом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КУЗпП. (трудова книжка серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 );
-Згідно повістки № 19 військового комісара Первомайсько - Врадіївського об`єднаного райвійськкомісаріату ОСОБА_3 був призваний на військову службу та зобов`язаний був з`явитися 20.04.2015 року для відправки на службу. (зазначена повістка);
- Відповідно до наказу (розпорядження) № 156/к Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_3 , звільненого 21.04.2015 року, посада листоноша 1 класу, причина звільнення призив на військову службу, п. 3 ст. 36 КЗпП України. ( наказ (розпорядження) № 156/к);
-Згідно довідки Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 14.07.2016 року за № 852 заробітна плата ОСОБА_3 у січні 2015 року становила 902,42 грн. за 20 робочих днів, в лютому 2015 року становила 964,24 грн. за 20 робочих днів, у березні 2015 року становила 1 005,33 грн. за 20 днів. (зазначена довідка);
-Згідно витягу з іменного списку на військову комадну № НОМЕР_4 , що направляється з Первомайсько - Врадіївського об`єднаного райвійськкомісаріату на обласний збірний пункт для відправлення у військову частину зазначено гр. ОСОБА_3 , 1995 року народження, який з`явився у військомат 22.04.2015 року для відправлення у військову частину. (зазначений витяг);
-Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 30.04.2015 року № 127 від 30.04.2015 року до списків особливого складу частини до 1 роти молодого поповнення зараховано солдата ОСОБА_3 (зазначений витяг);
-Відповідно до довідки командира військової частини ППВО331 від 19.07.2016 року № 35/1903 відповідно до мобілізаційного розпорядження Генштабу ЗС України № 322/2/1298т від 30.04.2015 року з 07.05.2015 року військова частина НОМЕР_5 перейшла на штат воєнного часу та була перейменована у військову частину ППВО331. (зазначена довідка);
-Згідно довідки про проходження служби від 19.07.2016 року № 35/1903 солдат ОСОБА_3 був зарахований до списку військової частини в/ч ПП ВО331 (в/ НОМЕР_6 ) з 30.04.2015 року і перебуває на обліку та службі військової частини в/ч ПП ВО331 до теперішнього часу. (зазначена довідка).
Встановленні в судовому засіданні факти вказують на те, що між сторонами склалися правовідносини, які виникли з трудових відносин з приводу поновлення на роботі.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні фактів, що 22.04.2015 року ОСОБА_3 було призвано до лав Збройних Сил України на строкову військову службу під час особливого періоду.
Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 1 Закону україни «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію " від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно -територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ й організацій покладається на відповідних керівників. Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України 15 січня 2015 року, та набравши законної сили 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, в тому числі на території Миколаївській області.
Законом 27 березня 2014 року № 1169- VIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (набрав чинності з 01 квітня 2014 року) внесено зміни до КЗпП України, Законів України "Про військовий обов"язок і війскову службу", «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду.
Таким чином, згідно чинного українського законодавства, після оголошення Президентом мобілізації, в Україні наступає особливий період.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу", за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" № 116 - VІІ від 15.01.2015 року,, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України "Про військовий обов"язок та військову службу" та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14 травня 2015 року № 433, внесено зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, які набрали чинності 11 червня 2015 року.
Вказаними змінами частина 3 ст. 119 КЗпП України викладена в новій редакції, відповідно до якої «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
При цьому, з 11 червня 2015 року ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє у новій редакції, а саме слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». При цьому, слова «військова служба» охоплюють слова «строкова військова служба», тобто законодавцем дано більш розширене тлумачення поняття «військова служба».
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року № 1275 - VІІ поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов"язок" і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".
Таким чином, працівники, які були звільнені з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період мають бути поновлені роботодавцем на роботі.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до приписів ст. 73 КЗпП України з наступними змінами відповідно до Закону України № 238 VIII від 05.03.2015 року, святковими і неробочими днями є: 1 січня, 7 січня, 8 березня, 1 і 2 травня, 9 травня, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня День захисника України, один день (неділя) Пасха, один день (неділя) - Трійця.
Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України,Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, днем звільнення вважається останній день роботи. Позивача було звільнено з роботи з 21.04.2015 року на підставі наказу № 156/к, а тому вимоги позивача про поновлення його на роботі підлягають задоволенню в частині поновлення з 22.04.2015 року.
Згідно приписів ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбаченого в частині першій цієї статті.
При визначенні позивачу розміру оплати за час вимушеного прогулу, суд керується ст.27 Закону України "Про оплату праці" та роз`ясненнями Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме розділом 4 п. 8, згідно з якими нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, розрахунок середнього заробітку слід проводити виходячи із заробітної плати за два повних відпрацьованих місяці, що передували події звільнення позивача з роботи, а саме за лютий 2015 року 964,24 грн. за 20 відпрацьованих днів та за березень 2015 року 1 005,33 грн. за 20 відпрацьованих днів.
При цьому, суд зазначає, що відповідачем не було надано ніяких доказів про меншу норму тривалості робочого часу на підприємстві, ніж 40 годин на тиждень, тому суд здійснює розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з розрахунку 40 годин робочого часу на тиждень.
Таким чином, з Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу підлягає стягненю 16 199 грн., втраченого ним заробітку за період вимушеного прогулу з 22.04.2015 року по 19.08.2016 року включно (час звернення з позовом до суду), а саме за 329 робочих днів (964,24 грн. + 1005,33 грн. = 1969,57 грн./40 відпрацьованих днів за два місяці = 49,24 грн., (середньоденний заробіток) х 329 робочих днів.
Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з метою вирішення трудового спору про його звільнення з роботи, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач після звільнення 21.04.2015 рокуйого з роботи він зразу ж на наступний день, а саме 22.04.2015 року з`явився до Первомайсько - Врадіївського об`єднаного райвійськкомісаріату для відправлення до військової частини для проходження строкової військової служби і станом на 19.07.2016 року перебуває на військовій службі у військовій частині ПП ВО331. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому є всі підстави для поновлення судом строків, пропущених з поважних причин для звернення до суду для захисту.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При розрахунку часу вимушеного прогулу за час якого позивачу належить виплата середнього заробітку з 22.04.2015 року по 19.08.2016 року суд зазначає, що позивачем було помилково вказано 329 робочих днів хоча середній заробіток належить нараховувати за 333 дні. Однак, при даних обставинах суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог, а тому бере до уваги зазначену позивачем кількість днів.
Також суд зазначає, що однією з позовних вимог є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме з 22.04.2015 року по 19.08.2016 року включно, з цього приводу суд зазначає, що позовні вимоги суд розглядає в межах заявлених вимог, однак у позивача не втрачена можливисть і не існує перешкод для звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2016 року по 07.11.2016 року.
В судовому засіданні представниками відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при звільненні з роботи позивачу в порядку ст. 44 КЗпП України була виплачена вихідна допомога у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як про це зазначено в наказі № 156/к від 15.04.2015 року (помилково датованого 16.04.2015 року) Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та те, що позивачу була виплачена компенсація за невикористану відпустку у кількості 7 днів, а тому доводи представників відповідача відносно того, що позивачу при звільненні виплачувалася вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку, судом до уваги не береться.
За таких обставин, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 1 ст.88 ЦПК України, вимогами п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Таким чином, з відповідача в дохід спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_3 до Миколаївської дерекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.
Поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ Центру поштового зв`язку № 3 Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» про припинення трудового договору від 15.04.2015 року № 156/к в частині звільнення ОСОБА_3 з посади листоноші 1 класу, з 21.04.2015 року у зв`язку із призивом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України).
Поновити ОСОБА_3 на посаді листоноші 1 класу Центру поштового зв`язку № 3 Миколаївськоїх дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» з 22.04.2015 року.
Стягнути з Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16 199 (одна тисяча сто дев`яносто дев`ять) грн. 26 коп.
Стягнути зМиколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: