Номер провадження: 22-ц/785/6186/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2016 року у справі за позовом комунального підприємства «ЖСК Черемушки» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015р. комунальне підприємство «ЖСК Черемушки» (далі-КП «ЖСК Черемушки») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі мешкають в квартирі АДРЕСА_1. Будинок знаходиться на балансі та обслуговується КП «ЖКС «Черьомушки» згідно розпорядження міського голови від 28.01.2003р. № 97-01. В порушення вимог діючого законодавства, відповідачами не виконуються зобов'язання по сплаті за користування житловим приміщенням та за надані комунальні послуги в добровільному порядку, внаслідок чого виникла заборгованість перед КП «ЖКС «Черьомушки» за період з 01.08.2007р. по 01.06.2015р. у сумі 12 342 грн. 51 коп., тому позивач просив стягнути з віповідачів на його користь зазначену суму й судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він з 2000р. проживає у зазначеній квартирі та справно вносить плату за фактично надані послуги, а саме з водопостачання, теплопостачання, за користування електричною енергією, а щодо позовних вимог, заявлених КП ЖКС «Черьомушки», то вони безпідставні, оскільки жодної послуги КП ЖКС «Черьомушки» ні йому, ні іншим власникам квартир не надавав.

Представник відповідача ОСОБА_3 також заперечував проти позову, вказуючи, що у відповідності до рішення господарського суду Одеської області від 12.06.2013р. у справі № 16/133 -10-3912 за позовом Антимонопольного комітету України до виконавчого комітету Одеської міської Ради про визнання не чинними та необґрунтованими тарифів на УБПТ та згідно рішень Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2010р., встановлено, що виконавці послуг з утримання будинків та прибудинкової території не визначені. В основу нарахувань УБПТ позивачем покладені тарифи, встановлені рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради від 21.08.2008р. № 970, однак з наявних у справі письмових доказів, вбачається, що пункти 2;5 рішення № 970 підлягають скасуванню, тарифи визнано економічно необґрунтованими та не чинними з моменту прийняття згідно із рішенням господарського суду Одеської області від 12.06.2013р. За таких обставин, наданий позивачем розрахунок заборгованості базований на тарифах, визнаних судом недійсними не

може бути прийнятий судом та покладений в основу рішення. Також представник відповідача звернув увагу суду, що підготовлений позивачем договір про надання послуг в матеріалах справи - відсутній, перевірити його на відповідність типовому договору неможливо. Матеріали справи не містять підтверджених будь-яким чином пропозицій позивача про підписання договору та підтвердженої відмови відповідачів від підписання договору. Було наголошено на правових позиціях Верховного суду України де визначено, що у разі не укладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач повинен довести надання таких послуг. При цьому надані позивачем довідки про нарахування вартості не можуть бути прийняті судом як доказ надання послуг, оскільки ці довідки не підтверджують надання послуг та отримання їх відповідачем. Крім того, представник відповідача вважає, що обґрунтовуючи законність своєї діяльності та свій статус як законного балансоутримувача позивач спирається на документ, який є не чинним. Жодних підтверджень, що будинок знаходиться саме у комунальній власності та на балансі позивача в матеріалах не має. Представник відповідача звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують статус позивача як виконавця з УБПТ, як повноправного суб'єкта Закону «Про житлово-комунальні послуги» . Посилання на ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також є неналежним, тому що відповідач не може складати акти-претензії, так як не маючи договірних відносин з позивачем відповідач не може ставити претензії щодо порушень договору. Крім цього згідно наданих до суду «Тарифів на послуги по УБТП» позивач зобов'язаний виконувати 12 послуг. Відповідно до вищезазначених законодавчих актів виконавець повинен мати облік доходів, витрат та кількісних та якісних показників надання послуг щодо кожного будинку так кожної складової тарифу окремо. З наявних у відповідача документів вбачається, що вони стосуються лише окремої складової - а саме «поточний ремонт - складова тарифу № 13. Передбачені законодавством витяги із системи обліку доходів, витрат та кількісних і якісних показників надання послуг щодо надання послуг УБПТ по будинку за адресою: м. Одеса, вулиця Качалова, 31-А, у розрізі інших складових послуги з УБПТ, а також витяги по щомісячному моніторингу послуг УБПТ по будинку - відсутні. Лише наявність двосторонніх договорів позивача з третіми особами («Одескомунтранс», «Ремондіс», «Герц» - не є підставою вважати виконаними послуги по УБПТ у повному обсязі а належної якості, тому що зазначені особи виконують послуги, які до складу УБПТ не входять.

01.03.2016р. представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог заявлених КП ЖКС «Черьомушки» в межах даної справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, 29.02.2016р. подала до суду заяву в якій просила відмовити у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав вказаних у запереченнях на позовну заяву, обґрунтовуючи їх, поданими до заперечень документами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2016р. позов задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 Т.В.2) на користь КП «ЖСК «Черьомушки» заборгованість по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами, грошову суму у розмірі 3416,23 грн. та судовий збір на суму 243,60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, які мають значення для справи, недоведеність висновків суду належними та допустими доказами, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

КП «ЖСК Черемушки» до суду апеляційної інстанції не прибуло, про час та місце розгляду справи сповіщено встановленим порядком про що у справі є докази.

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги), береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і зазначених вище норм ЖК України власник квартир та повнолітні особи, які проживають в ній, зобов'язані своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги вноситься щомісячно.

Згідно ст.156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 IV від 24.06.2004р.) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24.06.2004р. передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 IV від 24.06.2004р. передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 IV від 24.06.2004р. передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24.06.2004р., постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 IV від 24.06.2004р.

Згідно П.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством України та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно до статей 68, 162 ЖК України та п.30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005р., мешканець зобов'язаний здійснювати оплату за надану йому теплову енергію.

Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 27,60 кв.м, загальною 47,50 кв.м.

Судом установлено, що позивач - КП «ЖСК «Черьомушки» створено на підставі рішення Одеської міської Ради за № 1165-У від 05.04.2007р., згідно якого є правонаступником КП «Дирекція єдиного замовника «Черьомушки», КП «Дирекція єдиного замовника «Малиновське» та КП «Дирекція єдиного замовника «Південо-Західне». Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської Ради від 04.07.2007р. № 1449 -У, КП «ЖКС «Черьомушки» є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду комунальної власності Одеської територіальної громади.

Позивач є балансоутримувачем будинку, у якому знаходиться вищезазначена квартира, він утримує цей будинок та прибудинкову територію і надає житлово-комунальні послуги його мешканцям.

Договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не підписувався.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов'язок саме споживача укласти договір про забезпечення житлово-комунальними послугами.

Відповідно до ст.11 ЦК України однією з підстав цивільних прав та обов'язків є правочин.

Отже, незважаючи на те, що між відповідачами та КП ЖСК «Черьомушки» не має письмового договору, особи, що зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі й здійснюють споживання житлово-комунальних послуг, чим фактично проявляють добровільне виявлення, через що у них в зв'язку з фактичним споживанням житлово-комунальних послуг виникає зобов'язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця цих послуг - КП ЖКС «Черьомушки».

До цього зобов'язання застосовуються норми як до договору.

Оскільки позивачем надавалися послуги відповідачам, пов'язані з утриманням будинку та прибудинкової території, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з них заборгованості за фактично надані позивачем та отримані відповідачами послуги.

З наданих тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території по КП ЖКС «Черьомушки», визначених у Додатку № 5 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2008р. № 1212, у буд. № 31-А по вул. Качалова в м. Одесі - встановлено тариф за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, згідно з яким базовий тариф для квартир першого поверху - 1,58 грн., для квартир другого і вище поверхів у розмірі 1,65 грн. Згідно наданої суду інформації по тарифах фактично нараховується: для квартир першого поверху - 1,30 грн., для квартир вищих поверхів - 1,37 грн. Даний тариф застосовується до площі квартири і не залежить від кількості прописаних в ній осіб.

Таким чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку до позовної заяви, заборгованість відповідачів по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2007 року по 01.06.2015 року складає 2 343,51 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач 24.07.2015р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме заборгованості за оплату послуг пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території за період з 01.08.2007р. по 01.06.2015р. у розмірі 12 343,51 грн. Ці вимоги позивач в процесі розгляду справи не уточнював та не збільшував.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмові у позові.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду заперечення на позовну заяву, в яких просили застосувати строки позовної давності.

Як вбачається з ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014р., судом скасовано судовий наказ від 13.11.2013р., виданий Малиновським районним судом м. Одеси за заявою КП ЖКС «Черьомушки» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за користування житловим приміщенням та комунальними послугами у розмірі 10 449, 14 грн.

З цих підстав суд дійшов висновку, що вперше КП ЖКС «Черьомушки» звернулося до суду з вимогою до відповідачів про стягнення заборгованості 13.11.2013р. Однак, розглядаючи клопотання про застосування строків позовної давності, суд прийняв до уваги, що у підтвердження заявлених позовних вимог КП ЖКС «Черьомушки» надало суду докази - акти виконаних робіт та відомості про витрати матеріалів, акти перевірки готовності до опалювального періоду, реєстрі актів перевірки вентиляційних каналів, що підтверджують виконання робіт починаючи з 2012р. по 2015р., тому суд вірно застосував строки позовної давності та визнав, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги має бути стягнута з відповідачів в межах трирічного строку позовної давності, а саме за період з 24.07.2012р. по липень 2015р.

Суд також вірно не приймає до уваги пояснення відповідачів щодо неповного та неякісного надання житлово-комунальних послуг за період з 2012р. по 2015р., тому що їх доводи недоведені належними та допустимими доказами, зокрема актами-претензіями споживачів, як це передбачено ст.18 Закону України від 24.06.2004р. № 1875-1У, не підтверджені.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за надані та спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги, в межах строку позовної давності підлягає до стягнення сума 3 16, 23 грн. (12 342,51 - 8926,28) і саме ця сума повинна бути стягнута солідарно з відповідачів.

Разом з тим, рішення суду щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості за комунальні послуги та розподілу судових витрат на підставі ч.3 ст. 303 ЦПК України підлягають зміні.

Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.2, 35 постанови №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачі є співвласниками зазначеної квартири, вони проживають у цій квартирі та користуються наданими позивачем комунальними послугами й тому за вищевказаними нормами матеріального права за цими вимогами повинні нести дольову, а не солідарну відповідальність.

Проте, вирішуючи справу суд цих вимог не врахував й безпідставно стягнув з відповідачів заборгованість й судові витрати у солідарному порядку.

За таких обставин, рішення суду у цій частині ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, тому рішення у цій частині на підставі п.п.1, 4 ст. 309 ЦПКПК України підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості по оплаті послуг, повязаних з утриманням будинку та прибудинкової території у розмірі 3 416,23 грн. та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» (р/р № 0803 в ПАТ «Креді ОСОБА_4» МФО 300614, ЄРДПОУ 35303278) по 1 708,11 грн. - заборгованість по оплаті послуг, повязаних з утриманням будинку та прибудинкової території та суму сплаченого судового збору у розмірі по 121,80 грн. з кожного з них.

В решті рішення суду залишити без мін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_5

ОСОБА_6