У х в а л а

іменем україни

09 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ROR0GK00000067, згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 160 157,50 грн строком до 06 серпня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № ROR0GK00000067, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме мано, а саме: квартиру № 7 загальною площею 71,30 кв. м, житловою площею 47,50 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вказану квартиру, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач просив виселити відповідачів із зазначеної квартири та стягнути судові витрати.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року в частині, що стосується висновку суду про те, що виселення відповідачів зі спірної квартири є неможливим у зв'язку із тим, що у справі немає доказів про отримання ними письмової вимоги банку про добровільне виселення, скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позво ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132 2 ЖК УРСР.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6- 447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15.

Установлено, що квартира, яка була передана в іпотеку була придбана як за кредитні кошти так і за особисті кошти (а. с. 6-14, 80).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

А.В. Маляренко