Справа № 127/8214/15-ц Провадження № 22-ц/772/2471/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , -

встановила:

14 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (т. 1 а.с. 47), просила суд визнати за нею право власності на квартиру під № 59 в будинку № 24 по вул. 50 річчя Перемоги в м. Вінниці, припинивши в порядку статті 365 ЦК України, право власності відповідача на 1/2 частку вказаної квартири, стягнувши з неї на користь відповідача - ОСОБА_2 грошову компенсацію за припинену частку в майні. Автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року, державний номерний знак НОМЕР_1 залишити за відповідачем. Автомобіль KIA PICANTO, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, залишити позивачу. Стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину різниці між вартістю вказаних автомобілів, визначеної експертним шляхом.

Позивачем, на виконання вимог частини 2 статті 365 ЦК України, було внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/2 частки спірної квартири в розмірі 259 750 грн. 50 коп.

В ході судового розгляду вимоги позовної заяви про поділ рухомого майна, а саме: транспортних засобів HONDA CIVIC, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та KIA PICANTO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, за заявою позивача було залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року позов задоволено частково.

Поділено майно, квартиру АДРЕСА_1 (колишня 50-річчя Перемоги) в м. Вінниці, що належить ОСОБА_2 та є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня 50-річчя Перемоги) в м. Вінниці.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 827,50 грн.

Повернуто ОСОБА_4 259 750,50 грн., які були внесенні останньою на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області згідно платіжного доручення № 96015567 (#96015567) від 31 травня 2016 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку , що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 28 липня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 4), який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2015 року, яке набуло законної сили 08 вересня 2015 року, між ними було розірвано (т. 2 а.с. 39).

За час шлюбу, 17 травня 2013 року ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, було придбано квартиру № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці за 280 000 грн. Даний договір було посвідчено, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7О, зареєстровано в реєстрі № 589 (т. 1 а.с. 5, 6). На підставі вказаного договору купівлі-продажу, за ОСОБА_2 17 травня 2013 року було зареєстровано право власності на квартиру, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 травня 2013 року (т. 1 а.с. 7).

Відповідно до п. 5 вказаного договору, придбання квартири за цим договором вчинено за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_4 , викладеною у вигляді заяви , справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 17.05.2013 року за реєстровим № 588.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктами 1-3 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, а й той факт , що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі (№6-612цс15) від 01.07.2015 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до договору № 12/29 дарування грошових коштів від 29 грудня 2012 року, який було укладено в простій письмовій формі, ОСОБА_8 передала ОСОБА_2 безоплатно у власність грошові кошти в сумі 38 000 дол. США, що еквівалентно 304 000 грн. для придбання ОСОБА_2 в особисту власність квартири та останній зобовязався протягом одного року придбати на подаровані кошти квартиру в м. Вінниці за власним вибором (т. 2 а.с. 4).

У звязку із повним виконанням умов договору дарування, між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 15 серпня 2013 року було укладено відповідний акт, згідно з яким обдарованою особою, за отриманні 29 грудня 2012 року в подарунок у власність від дарувальника грошові кошти на підставі договору № 12/29 від 29 грудня 2012 року, придбано в особисту приватну власність квартиру № 59, в будинку № 24 по вул. 50-річчя Перемоги в м. Вінниці (т. 2 а.с. 5).

Цивільним кодексом України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК України).

Частиною 5 статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Поняття валютних цінностей містить Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до якого валютні цінності це, в тому числі, іноземна валюта.

Предметом договору дарування грошових коштів, який укладений 29 грудня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, є грошові кошти в іноземній валюті 38 000 доларів США, що еквівалентно 304 000 грн., і перевищує пятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому такий договір дарування коштів підлягав нотаріальному посвідченню.

Договір дарування є одностороннім правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно з ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки договір дарування грошових коштів №12/29 від 29 грудня 2012 року укладено сторонами без додержання встановленої законом форми, такий договір не є допустимим доказом відповідно до ст.59 ЦПК України.

Судами було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про залучення та дослідження звукозапису «Голос 005,3 ga», на якому за твердженням відповідача зафіксовано розмову ОСОБА_2 та ОСОБА_5, оскільки за відсутності відомостей про надання ОСОБА_5 згоди на фіксування та оголошення такого запису, а також неможливості ідентифікувати особи мовців, без проведення відповідної експертизи, такий доказ не є допустимим у розумінні ст. ст. 6, 59 ЦПК України.

Інші докази, надані відповідачем, зокрема довідки про доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_2, не підтверджують обставин, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення щодо позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку, що квартира № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в м. Вінниці є спільною сумісною власністю подружжя, і частки сторін є рівними.

Щодо вимоги позивача про присудження ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частки спірної квартири, висновки суду першої інстанції про відмову у її задоволенні є обґрунтованими, оскільки за змістом ст. 364 ЦК України, ч.4 ст. 71 СК України компенсація співвласникові вартості його частки може бути надана лише за його згодою.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-37цс13 у постанові від 15.05.2013 року.

Частиною 1 статті 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідач згоду на компенсацію вартості його частки не надавав, при цьому, обставин, передбачених ст. 365 ЦК України для припинення права на частку в спільному майні ОСОБА_4 не наведено, та належних і допустимих доказів на їх підтвердження не надано.

Як встановлено судом, у власності відповідача ОСОБА_2 перебуває лише спірна квартира, відомості про зареєстроване право власності на іншу житлову нерухомість відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 24 березня 2016 року (т. 2 а.с. 36-38).

В ході судового розгляду, рішенням Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року № 71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця», вулицю 50-річчя Перемоги в м. Вінниці було перейменовано на вулицю Замостянська.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін в якій є рівними.

Проте висновок суду першої інстанції про поділ квартири АДРЕСА_1 (колишня 50-річчя Перемоги) в м. Вінниці не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки судом не було здійснено реального поділу спірної квартири, а лише визначено ідеальні частки майна подружжя в цьому майні.

При вирішенні питання про поділ квартири як обєкта спільної власності подружжя слід ураховувати, що такий поділ можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену часину квартири із самостійним виходом. Поділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Таким чином, з резолютивної частини рішення суду підлягає виключенню висновок про поділ квартири, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а рішення суду підлягає зміні.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення суду в такій редакції:

«Визнати квартиру АДРЕСА_2 (колишня 50-річчя Перемоги) в м. Вінниці обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом: