АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1130/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2005/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ БК «Букрос» про стягнення неустойки у зв'язку із знеціненням грошових коштів та індексування виплати заробітної плати за рішенням суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до ВАТ БК «Букрос» про стягнення неустойки у зв'язку із знеціненням грошових коштів та індексування виплати заробітної плати за рішенням суду - залишено без задоволення.

З даним рішенням суду не погодиласьОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору, а також судом дано неправильну оцінку наданим нею доказам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

17 червня 2014 року судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави стягнуто з ВАТ Бурова Компанія «Букрос» на користь ОСОБА_2 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 30041 грн. 40 коп.

Судовий наказ набрав законної сили 02 вересня 2014 року.

09 жовтня 2014 року постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Полтавській області Конозом В.М. відкрито виконавче провадження на підставі вказаного судового наказу.

Також з матеріалів справи встановлено, що вмотивовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 ототожнила поняття стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних, врегульованих ст. 625 ЦК України та поняття «неустойки», стягнення якої визначає ст. 611 ЦК України. Однак, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою відрізняється від відшкодування, у разі порушення зобов'язання, передбаченого ст. 611 ЦК України.

Вирішуючи спірні правовідносини, районний суд правомірно та обґрунтовано виходив з наступного.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звідси вірним є висновок, що оскільки вказана стаття розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» кн.5, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 2 вказаного Закону структуру заробітної плати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинними законодавством.

З Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2003 року вбачається, що суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати, входять до структури заробітної плати.

Таким чином, суд зробив висновок, що індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною його заробітної плати.

У відповідності з положеннями ст.33 Закону України «Про оплату праці», в періоди між переглядами розміру заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), і проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема з приводу заборгованості по заробітній платі.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Г.Л. Карпушин

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: