Справа № 605/239/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" червня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т..В..,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Староміської сільської ради про визнання права на спадкове майно за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до Староміської сільської ради Підгаєцького району про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вулУтратниця, 5 с. Старе Місто Підгаєцького району Тернопільської області, в цілому.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері ОСОБА_2. Яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1, він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса для оформлення права на спадщину, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з розбіжностями в первинних документах щодо прізвища померлої та в свідоцтві про народження позивача, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.Також вказав, інших спадкоємці першої черги,крім нього немає, так як його рідний брат помер швидше від матері. якими є відповідачі в справі, спадщину не прийняли та відмовились від її прийняття. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки спадщину прийняв продовжуючи проживати у спадковому будинку та не відмовивсь від її прийняття В призначене судове засідання 14.06.2016 року позивач не зявився. Та не подав заяву про його участь в судовому розгляді, а тому суд продовжив слухання справи за його відсутності.

Відповідач - представник Староміської сільської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті в його відсутності

Заслухавши пояснення позивача , свідків та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 , 23.02.1995р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано Свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, реєстровий № 514. Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі прийняття спадщини після смерті після ОСОБА_4, якому належало це нерухоме майно на підставі акту передачі домоволодіння, виданого Підгаєцьким райфінвідділом 03.02.1946 року та зареєстрованого в тернопільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 30.08.1966 року за № 464.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України, проте згідно прикінцевим і перехідним його положенням і у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами виникли до вказаної дати з приводу спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., до них застосовуються правила Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, відповідно до статей 524-526 якого спадкоємство здійснюється згідно із законом у разі відсутності заповіту. Час відкриття спадку - день смерті спадкодавця, по останньому відомому постійному місцю його проживання.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги відповідно до положень ч.1 ст. 529 ЦК України є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю - ч.2 цієї статті.

Як убачається з положень ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; та (або) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини - ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України.

Згідно положень ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в правових позиціях від 01.12.1997р. в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році в п. 64 зазначає, що розглядаючи позови спадкоємців про визнання за ними права на частку спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину - недійсним щодо цієї частки суд має враховувати дотримання позивачем, як передбаченого ст. 549 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини, так і встановленого ст. 71 цього Кодексу загального строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Якщо пропущений шестимісячний строк не буде продовжений, посилання на пропуск строку, встановленого ст. 71 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. не потрібне, оскільки для вирішення безпідставних вимог строку давності не встановлено.

Позивач, вказуючи на те, що постійно проживав у житловому будинку , що за адресою АДРЕСА_1 разом з своїми батьками, не оспорює право ОСОБА_2 , в тому числі в порядку спадкування по закону на весь будинок з надвірними будівлями.

Отже, мати позивача - як спадкоємець ОСОБА_3 - вважалася власником всієї частини будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 14.03.2008 року

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин твердження позивача про те, що до складу спадкового майна входить весь житловий будинок, є обґрунтованим..

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_2 першої черги є син - позивач Інших спадкоємців першої черги не має. Заповіту спадкодавцем не складалося.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виконкому Староміської сільради №532 від 17.05.2016 року, на день смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловому будинку АДРЕСА_1 разом з нею постійно проживали син ОСОБА_1, невістка та внучки.

Дана обставина підтверджується також будинковою книгою, в якій містяться відмітки про реєстрацію осіб та їх місця проживання .

Отже, позивач , як спадкоємець першої черги прийняв спадщину в силу закону, з заявою про відмову від спадщини в порядку ст.1273 ЦК України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Такий факт ніким не заперечується, не оспорюється та підтверджено довідкою виконкому Староміської сільради № 557 від 25.05.2016 року

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України та ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленного, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.

. Позивачеві відмовлено в оформленні спадщини за покійною матірю не з підстав пропуску строку для прийняття спадщини а з підстав розбіжності щодо їх прізвищ у первинних документах.

Згідно листа Підгаєцької державної нотаріальної контори від 26.11.2015 року №1113/01-16 вбачається, що оформити за ОСОБА_1свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 неможливо у зв'язку з розбіжностями у прізвищах.

Згідно наданої копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Свідки суду пояснили, що їм відомо, що мати позивача, є ОСОБА_2, вона ж була і власником спірного у цій справі житлового будинку В будинку проживали раніше брат та матір позивача , сам позивач постійно проживає у цьому будинку. Вказані відомості їй відомі, бо вони мешкають на одній вулиці, крім того, мешканців вулиці знають.

З огляду на встановлені судом факти вбачається, що позивач постійно проживає у спірному будинку, а з 2008 року спірний житловий будинок, отримав у спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка у свою чергу успадкувала будинок після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 за законом, що відповідав положенням чинної на той час ст.538 ЦК України(ред.1963р.), та відповідно до положень п.5 Прикінцевих та перехідних положень.

При цьому, слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після ІНФОРМАЦІЯ_1 передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва.

Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Також з матеріалів справи слідує, що вказаний будинок був збудований у 1930 році , що стверджується технічним паспортом на жилий будинок. Однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, право власності на нього не зареєстровано і відсутній правовстановлюючий документ щодо набуття права власності в порядку спадкування і в спадкодавці ОСОБА_2.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власноті на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Крім того,порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Вищевикладене зазначене у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Також в матеріалах справи наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 26.11..2015 рокуПідгаєцьким РБТІ

Таким чином, зважаючи на те, що житловий будинок було збудовано у 1930 році на земельній ділянці яка була відведена для будивництва будинку, наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 26.11.2015 року, то такий будинок після смерті ОСОБА_2 входить до складу спадкового майна.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про реєстрацію речових прав" державна реєстрація прав може проводитися на підставі рішення суду.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і наявні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 392, 1223, 1261, 1268,1270, 1297 ЦК України, ЗУ "Про реєстрацію речових прав", Постанова Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з жилого будинку , загальною площею 71.7 кв.м., жилою площею 54.6 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис Г. В. Ігнатова