1Справа № 335/1007/16-ц 2-н/335/145/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року місто Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Бойко О.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» заробітної плати, невиплаченої при звільнені працівника, -
встановив:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» заробітної плати, невиплаченої при звільнені працівника, у якій просив стягнути з ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 404,38 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку у розмірі 8 357,28 грн., а всього 19 761,66 грн.

Розгляд справи про стягнення невиплаченої працівникові суми заробітної плати судом можливий у порядку як наказного так і позовного провадження.

Стягнення заробітної плати в позовному провадженні можливе, якщо відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Стаття 96 ЦПК визначає перелік вимог, за яким може бути виданий судовий наказ. До таких вимог зокрема відноситься і вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року, №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» було додатково розяснено, що при наявності вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини 1 статті 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Наявність у позовній заяві спору про право (пункт 2 частини 3 статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови в прийняті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному окремому випадку, виходячи із характеру заявлених вимог, а також документів, доданих до заяви, в тому числі і з відсутності документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (пункт 9 Постанови).

Так, наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, а тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними. ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що його вимогами є стягнення частини не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 11 404,38 грн. та вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку у розмірі 8 357,28 грн., яка прямо не передбачена частиною 1 статті 96 ЦПК.

Документів, які би підтверджували нарахування та розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, яка передбачена Законом України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" та Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (довідки, розрахунковий лист, копія платіжної відомості тощо), матеріали справи не містять.

При цьому, у порядку видачі судового наказу не можуть заявлятися вимоги щодо стягнення з боржника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ст.117 КЗпП, оскільки в даному випадку суд повинен на підставі наданих сторонами доказів встановити вину власника або уповноваженого органу, які заявлені заявником.

Частиною 3 ст. 100 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Статтею 118 ч. 3 ЦПК України передбачено право на предявлення позовної заяви, якщо відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Тому суд вважає, що немає підстав для видачі судового наказу, що не порушує прав заявника і не позбавляє його права на пред'явлення позову до суду в порядку позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 96, 100, 293 ЦПК України, -

ухвалив:
Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» заробітної плати, невиплаченої при звільнені працівника. Роз'яснити ОСОБА_1 право на звернення з вимогами до суду у порядку позовного провадження. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя:ОСОБА_2