Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Управління Служби безпеки України в Луганській області до ОСОБА_3 про виселення з службового приміщення, за касаційною скаргою Управління Служби безпеки України в Луганській області на рішення апеляційного суду Луганської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Управління Служби безпеки України в Луганській області звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та виселити його із указаного службового житла без надання іншого.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що під час проходження служби 16 квітня 2013 року відповідач отримав службове приміщення по АДРЕСА_2 на сім'ю у складі 3 осіб.

16 липня 2014 року розпорядженням Марківської районної державної адміністрації на підставі листа Управління Служби безпеки України в Луганській області відповідачу надано службове житлове приміщення, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 У вказаному житловому приміщенні ОСОБА_3 зареєструвався один.

При цьому, на порушення п. 5.13 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України від 06 листопада 2007 року № 792, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26 листопада 2007 року за № 1308/14575 (далі - Інструкція), раніше надане службове житлове приміщення по АДРЕСА_2 відповідач не здав.

Посилаючись на те, що з моменту реєстрації та по теперішній час ОСОБА_3 фактично у спірній квартирі не проживав, використовував службове житлове приміщення не за цільовим призначенням, зокрема, передав в оренду іншим громадянам, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 29 липня 2015 року позов Управління Служби безпеки України в Луганській області задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та виселено його із указаного службового житла без надання іншого.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі Управління Служби безпеки України в Луганській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Луганській області з 18 березня 1996 року.

Наказом від 16 серпня 2010 року № 086-ос ОСОБА_3 було переведено із м. Луганська в смт Марківка Луганської області для подальшого проходження військової служби.

За розпорядженням голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 16 липня 2014 року № 400 ОСОБА_3 надано в користування двокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 27,8 кв. м, та виданий ордер № 18.

23 липня 2014 року відповідач зареєструвався у спірному жилому приміщенні та уклав договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з Марківським комунальним підприємством «Марківський комунальник».

Задовольняючи позов Управління Служби безпеки України в Луганській області, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач використовував службове житлове приміщення не за призначенням, оскільки передав його в оренду іншим громадянам. Крім того, пославшись на те, що ОСОБА_3 не проживав у спірній квартирі тривалий час, застосував норми ст. 72 ЖК Української РСР.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із його недоведеності та відсутності підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням, та виселення його із указаного житла без надання іншого.

Висновок суду є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи.

Відповідно до п. п. 5.18, 5.19. 5.20 Інструкції зі службових житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено: осіб, які мають вислугу або стаж роботи в Службі безпеки України не менш як десять років, осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано житлове приміщення, але не припинили військової служби в Службі безпеки України.

Співробітник, члени його сім'ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового житлового приміщення також у разі, якщо вони систематично руйнують або пошкоджують службове житлове приміщення, або використовують його не за призначенням (у тому числі шляхом передачі в оренду іншим громадянам чи організаціям), або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб в одній квартирі або будинку.

Особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення, виселяються за рішенням суду без надання їм іншого службового житлового приміщення.

Згідно зі ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів.

Встановивши, що стаж роботи ОСОБА_3 в управлінні Служби безпеки України перевищує 10 років, відповідач має статус пенсіонера за віком, а також недоведеності використання спірного житлового службового приміщення не за призначенням, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та виселення відповідача з цього приміщення.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Луганській області відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик