АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1079/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/1385/16 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю представників апелянта - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору позики грошей від 25 липня 2011 року він позичив відповідачу 76000 грн., що відповідно до домовленості сторін цього договору та курсу банківських установ України на дату нотаріального посвідчення договору було еквівалентно 9500 доларів США, з кінцевим терміном повернення 25 липня 2012 року, однак відповідач борг не повернув. Враховуючи викладене, просив стягнути із відповідача 842460 грн., з яких 76000 грн. - сума основного боргу, 4180 грн. - три відсотки річних, 4560 грн. - індекс інфляції, 758100 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 842460 (вісімсот сорок дві тисячі чотириста шістдесят) грн. боргу за договором позики та 4784 (чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. судових витрат.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення від 26 серпня 2014 року, а саме змінено ім'я відповідача із «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року залишено без задоволення.

ОСОБА_4 подав на вказане рішення від 26 серпня 2014 року апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що із доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за договором, становить 758100 грн., який був розрахований за період з 25 липня 2012 року по 29 травня 2014 року. Разом із тим, встановивши, що сума основного боргу складає 76000 грн., суд першої інстанції в порушення приписів ч.3 ст.551 ЦК України, належної оцінки цій обставині не надав та стягнув з відповідача 758100 грн. пені, яка майже в 10 разів перевищує суму основного боргу, що є явно не співмірним. Крім цього, судом стягнуто пеню поза межами річного строку позовної давності.

В судовому засіданні представники апелянта - ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань згідно договору позики, чим порушуються права позичальника, а тому прийшов до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення в повному обсязі.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до договору позики грошей від 25 липня 2011 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 76000 грн., що відповідно до домовленості сторін цього договору та курсу банківських установ України на дату нотаріального посвідчення договору, еквівалентно 9500 доларів США, які він зобов'язувався повернути до 25 липня 2012 року.

У встановлений договором строк відповідач зобов'язання не виконав, на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики грошей, з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за весь період прострочення, становила 84360 грн.

Також позивачем нараховано пеню, у відповідності до п.8 договору (1.5% від суми невчасно повернутого боргу за кожен день прострочення) що становить 758100 грн.

Загальна сума боргу, згідно позовних вимог, становить 842460 грн.

Рішення суду в частині стягнення основного боргу, трьох відсотків річних та індексу інфляції в апеляційному порядку не оскаржується та колегією суддів не переглядається.

У той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо визначення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф, пеня - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені (ч.2 ст.258 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно з правової позиції Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14 року, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Позов пред»явлено до суду 29 травня 2014 року.

Із доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за договором становить 758100 грн., який був розрахований за період з 25 липня 2012 року по 29 травня 2014 року:

76000 грн.*1.5%=1140 грн. (розмір пені за один день прострочки)

1140 грн.*665 днів (з 25 липня 2012 року по 29 травня 2014 року)=758100 грн.

З огляду на зазначене, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року щодо стягнення пені за період поза строками позовної давності (з 25 липня 2012 року по 29 травня 2013 року) року безпідставним, так як не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства, а саме ч.2 ст.258 ЦК України.

Розмір пені в межах річного строку позовної давності становить 416100 грн., виходячи із наступного розрахунку:

76000 грн.*1.5%=1140 грн. (розмір пені за один день прострочки);

1140 грн.*365 днів (з 29 травня 2013 року по 29 травня 2014 року) = 416100 грн.

Відповідач не приймав участі в розгляді справи судом першої інстанції, а тому був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності.

Крім цього, частина 3 ст.551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду.

Колегія суддів погоджується з посиланням апелянта про те, що штрафні санкції через неспівмірність з розміром основного зобов'язання слід зменшити до суми основного боргу, оскільки вони значно перевищують суму основного боргу.

Окрім того, в контексті ч.3 ст.551 ЦК України, обставинами, які мають істотне значення є те, що ОСОБА_4 має грошові зобов 'язання по утриманню та наданню матеріальної допомоги дружині ОСОБА_7, яка являється інвалідом III групи з 01 вересня 2004 року у зв'язку із хворобою серця, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 16 червня 2005 року.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені в повному обсязі судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, оскільки не враховано, що розмір пені значно перевищує розмір основного зобов»язання.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року - змінити, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 згідно договору позики від 25 липня 2011 року із 758100 грн. до 76000 грн.

Керуючись ч.3 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року - змінити, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 згідно договору позики від 25 липня 2011 року із 758100 грн. до 76000 грн.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів