Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконними дій із розрахунку знижки (пільги) вартості послуг з централізованого постачання холодної води та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його визнано учасником бойових дій та відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на 75 % знижки плати за користування комунальними послугами та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Зазначив, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_4, на яку також повинна розповсюджуватися вказана знижка, проживають у квартирі АДРЕСА_1. Однак відповідач усупереч вимогам зазначеного закону з 01 жовтня 2014 року не нараховує йому встановлену законом знижку. Також позивач зазначав, що відповідно до інформації, яку йому надало Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал»), у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409, пп. пп. 2, 4 п. 3 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо сплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами: з централізованого холодного водопостачання 2,4 м3 на одну людину на місяць за наявності централізованого гарячого водопостачання та 4 м3 на одну людину на місяць за відсутності централізованого гарячого постачання. Позивач вважає, що нормами постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 суттєво порушено його право на пільгу, надане йому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Крім того, позивач зазначає, що в результаті таких неправомірних дій з боку відповідача у нього виникла заборгованість, яка складає для нього дуже значну суму і якої не повинно було б бути при дотриманні відповідачем норм законодавства, що регулює порядок надання пільг учасникам бойових дій.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати дії відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача на 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати відповідача виконати п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» та нарахувати йому 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок плати за надані послуги за період із жовтня 2014 року по січень 2016 року відповідно до законодавства України та списати з рахунку ОСОБА_3 незаконно нарахований борг у сумі 700 грн 21 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судом установлено, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 та є споживачем послуг центрального постачання холодної води та централізованого водовідведення, які надає КП «Харківводоканал».

Як учасник бойових дій відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами та доповненнями) ОСОБА_3 має право на 75 % знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб у межах середніх норм споживання.

Установлено, що зазначена пільга з 31 грудня 2001 року і до теперішнього часу поширюється на всіх зареєстрованих у квартирі осіб (двоє осіб) з урахуванням ст. 10 вищевказаного Закону.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для проведення перерахунку нарахувань за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за місцем проживання позивача за період із жовтня 2014 року по січень 2016 року, оскільки нарахування послуг централізованого водопостачання та водовідведення проводиться КП «Харківводоканал» відповідно до чинного законодавства України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

У ст. 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Фінансування вказаних пільг здійснюється з Державного бюджету України через управління праці та соціального захисту населення районних адміністрацій відповідно до Порядку фінансування витрат місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон).

Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (ст. 1 цього Закону).

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги.

Згідно зі ст. 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Таким чином, нормами чинного законодавства України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до ст. ст. 5 і 9 Закону видано постанову Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова Кабінету Міністрів України № 409).

Апеляційним судом установлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, визнано законною постанову Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг». Із зазначених судових рішень вбачається, що вказана Постанова Кабінету Міністрів України видана з дотриманням критеріїв, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій.

Так, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Підпунктами 2, 4 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами: з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. м на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. м на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення - 4 куб. м на одну особу на місяць.

Цією постановою встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 жовтня 2014 року за № 7/10-12779, зазначені нормативи встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг.

Водночас у регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування.

Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 вересня 2005 року № 148, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1210/11490, з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами тощо. Такі норми є більшими або меншими за встановлені соціальні нормативи.

У разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води більшими за соціальні нормативи, для нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевого самоврядування, а для визначення розмірів соціальної допомоги (пільг і субсидій) - соціальні нормативи.

Установлено, що за послуги централізованого постачання холодної води застосовано такий розрахунок: 8,1 куб. м х на 2 особи/міс. х 5,676 грн = 91,95 грн, де 8,1 куб. м - норма водоспоживання, встановлена органом місцевого самоврядування на 1 особу/місяць; 5,676 грн - тариф за 1 куб. м холодної води; (2,4 куб. м х на 2 особи/міс.) х 5,676 грн х 75 % = 20,43 грн - пільга 75 % з урахуванням соціальної норми (2,4 куб. м - соціальний норматив, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 409); 91,95 грн - 20,43 грн = 71,52 грн (до сплати за послуги з централізованого водопостачання).

За послуги централізованого водовідведення такий розрахунок: 11,1 куб. м х на 2 особи/міс. х 3,216 грн = 71,40 грн, де 3,216 грн - тариф за 1 куб. м водовідведення; (4 куб. м х на 2 особи/міс.) х 3,216 грн х 75 % = 19,30 грн (пільга 75 % з урахуванням соціальної норми); 71,40 грн - 19,30 грн = 52,10 грн (до оплати за послуги централізованого водовідведення).

Вищевказані соціальні нормативи користування комунальними послугами застосовуються при виділенні державою субвенцій на оплату пільг та субсидій з Державного бюджету України. За наявності приладів обліку води пільги нараховуються на фактичні обсяги споживання води (в межах соціальних норм), субсидії нараховуються на соціальну норму.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До їх числа відносяться: гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання, у тому числі й послуг, до яких можна віднести й послуги з водопостачання та водовідведення (абз. 5 ст. 1 зазначеного Закону). Цей Закон визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг (абз. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону).

На підставі нормативів споживання визначають нормативи фінансового забезпечення державних соціальних гарантій та здійснюється їх фінансування (ст. 21 цього Закону, ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року (із змінами та доповненнями) встановлено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України, до якого належать й вищевказані постанови Кабінету Міністрів України № № 256, 409, в яких розмір пільг за користування комунальними послугами визначається виходячи з наявних соціально-економічних можливостей держави і фінансових можливостей бюджету.

Вказане підтверджується також висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішеннях від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, і узгоджується з функціями Кабінету Міністрів України, визначеними у ст. 116 Конституції України.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначив, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності), Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

У зв'язку з цим суд вважав дотриманим принцип збалансованості визначення права на гарантовану законом пільгу за послуги водопостачання та водовідведення шляхом визначення у законодавстві соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами, що обумовлено фінансовою можливістю державного бюджету і в цілому відповідає інтересам суспільства про його справедливий і розумний розподіл в інтересах усіх громадян, які потребують соціальної допомоги. Тому у даному випадку обумовлене законом втручання у гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції від 04 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод» право позивача на отримання гарантованої законом пільги слід вважати пропорційним і допустимим.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволенні позову та відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача на 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», та зобов'язати відповідача виконати п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» та нарахувати йому 75 % пільгову знижку з оплати комунальних послуг в межах середніх норм споживання, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок плати за надані послуги за період із жовтня 2014 року по січень 2016 року відповідно до законодавства України та списати з рахунку ОСОБА_3 незаконно нарахований борг у сумі 700 грн 21 коп.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що усупереч вимогам п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач із жовтня 2014 року не нараховує йому встановлену законом 75 % знижку в межах середніх норм споживання були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій та суди їх обґрунтовано спростували, пославшись на вищевказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги про помилковість посилання суду на постанови Кабінету Міністрів України № № 256, 409 ґрунтуються на неправильному розумінні норм чинного законодавства України.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В. Ступак