28.07.2016 227/1058/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Хоменко Д.Є.,
при секретарі - Малашко С.В.,
за участю сторін:
позивача - не з'явилася,
відповідач - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, -
17 березня 2016 року позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5., відповідно до свідоцтва про шлюб. ОСОБА_4. є рідним сином, відповідно до свідоцтва про народження. Відповідач не мешкає разом з сім'єю багато років, ще в 1999 році поїхав в Крим, з того часу тільки значиться зареєстрованим в квартирі. Стосунки не підтримують, коли відповідач уїжджав, вказав, що буде жити в м. Севастополь. Неодноразово просили відповідача виписатись із квартири, але відповіді не було. Із-за того, що відповідач прописаний в квартирі, відповідачі змушені сплачувати за нього комунальні послуги, що становить для позивачів значно велику суму. Просили визнати ОСОБА_5. такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4. та їх представник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, але надали заяви в яких просять розглянути справу без їх участі.
Відповідач ОСОБА_5. у судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки були направлені на адресу відповідача у відповідності до ст. 74 ЦПК України, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду надано не було. Також до суду викликався через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр».
Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 373 від 21.05.1990 року, який виданий ОСОБА_5., квартира надавалась для проживання трьом особам, це ОСОБА_5., ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5. знаходяться у зареєстрованому шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 03.08.1985 року виданий Білозерською міською радою в м. Добропілля Донецької області. Позивач ОСОБА_4. є рідним сином відповідача, відповідно до копії свідоцтва про народження від 27.08.1986 року, виданого Бідозерською міською радою м. Добропілля Донецької області.
Із долученого до матеріалів справи копії акту обстеження від 14.03.2016 року вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три особи, це ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5., але зі слів сусідів за вказаною адресою ОСОБА_4 не мешкає з 1999 року.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що знає позивачів, тому що є сусідами, вказала, що в будинок АДРЕСА_1 заїхала ще в 1980 році, відповідач жив з позивачами до 1999 року, а потім уїхав, куди саме не відомо, з того часу більше не бачила ОСОБА_5.
З показань свідка ОСОБА_6. видно, що вона є сусідкою сторін по справі, мешкають в одному під'їзді, знає позивачів та відповідача. З відповідачем часто спілкувалась, в 1999 році ОСОБА_5. поїхав заробляти гроші в Крим, в яке місто не відоме, після від'їзду більше не бачила його.
Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини
Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 405 ч. 2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, зібрані по справі докази підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з 1999 року, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 182,321,405 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60,61,88,169,209,213,215,223-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64,71,72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд,-
Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м. Білозерське Донецької області, такими, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з його відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більш ніж одного року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко