САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4499/15-ц
Провадження № 2/206/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., Чинник М.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.07.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ,банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 31.05.2015 року утворилася заборгованість 179740,69 грн., яка складається з наступного: 68398,16 грн. - заборгованість за кредитом; 100357,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1949,87 грн. заборгованість за пенею та комісією ; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 8535,27 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 179740,69 грн., а також 1797,41 грн. судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зокрема зазначив, що в 2007 році відповідачем була отримана картка з кредитним лімітом спочатку в розмірі 250 грн., який потім був збільшений до 21600 грн. Ці гроші відповідачем були витрачені, а банку відповідно до умов кредитного договору повернуті не були. В 2013 році відповідач знову звернувся до банку з метою отримання карти. Банком була перевипущена нова картка на яку перейшла заборгованість по кредитній карті, яку він отримував в 2007 році. Вважає, що позовна давність строку звернення до суду з дійсним позовом не була пропущена, оскільки перевипуском відповідачу кредитної картки він був перерваний та розпочав свій перебіг заново. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що строк дії договору №б/н від 11.06.2007 року, сплив 01.05.2011 року, зі спливом строку дії картки і банк достовірно знав, що розпочався відлік строку позовної давності. Інша кредитна картка з умовою пролонгації попереднього кредитного ліміту відповідачу банком в межах строку позовної давності не видавалась. Та обставина, що банк, нібито перевипустив картку, не перериває та не зупиняє перебігу строку позовної давності. Просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно з положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно заяви від 11.06.2007 року позивачем була надана ОСОБА_3 кредитна картка №085950 з сумою кредитного ліміту 250 грн., базовою процентною ставкою 22,8% із розрахунку 368 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір №б/н від 11.06.2007 року, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.71).

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку (а.с.88-94) з кредитної карти №085950 - 12.06.2007 року відповцідачем відразу було знято 247,20 грн. Після цього відповідач не систематично, але поповнював рахунок кредитної картки, сплачував нею за товари та послуги, переводив на неї гроші з інших карток. В подальшому ліміт по цій кредитній картці банком був збільшений до 21600 грн. В період часу з грудня 2008 року по квітень 2009 року на кредитні кошти цієї картки були взяті товари в розстрочку. Після цього більше ніяких рухів коштів по цій картці не було. Останнє поповнення картки відповідач здійснив 05.12.2008 року.

Відповідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20151214/366 від 14.12.2015 року картка №085950 діяла до 30.04.2011 року (а.с.110).

04 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, на підставі якого на імя останнього була надана картка (а.с.72).

Яку саме оформив на своє імя відповідач картку з цієї анкети-заяви не вбачається, оскільки ці графи в ній заповнені не були. Сам позивач та його представник в судовому засіданні стверджували, що тоді ОСОБА_3 була оформлена зарплатна картка. Карток з кредитним лімітом він не отримував.

Представник позивача надав суду фотографію відповідача, яка зроблена 04.07.2013 року працівником банку при оформленні картки відповідачем, однак з неї не вбачається, що він отримав від банку картку з кредитним лімітом (а.с.112).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчить ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Представник позивача звертаючись з дійсним позовом зазначив, що у відповідача станом на 31.05.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 179740,69 грн. за кредитним договором №б/н від 04.07.2013 року (карта №569715)

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.76-79) вбачається, що на виконання умов кредитного договору №б/н від 04.07.2013 року банком 05.07.2013 року на картку №569715 була зарахована сума боргу в розмірі 68511,37 грн., яка утворилась за кредитним договором №б/н від 11.06.2007 року. Відомостей про зарахування банком на цю карту кредитних коштів (активів), окрім заборгованості, цей розрахунок не містить. З липня 2013 року банком на цю картку нараховувались лише штрафи та проценти. Відповідач ніяких операцій по ній не здійснював.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини 3,4 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові у позову.

У своїх письмових запереченнях та в судовому засіданні відповідач та його представник просять застосувати строк позовної давності.

Судом встановлено, що фактично заборгованість відповідача перед позивачем утворилась за кредитним договором №б/н укладеним ним з банком 11 липня 2007 року шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Даним договором передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості та строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Як встановлено в судовому засіданні останній платіж по вищезазначеному кредитному договору відповідачем був здійснений 5.12.2008 року та строк дії кредитного ліміту 30.04.2011 року стік, коли стік строк дії кредитної картки (а.с.110).

З даним позовом позивач звернувся 20 липня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що строк позовної давності не був пропущений, оскільки 04 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, на підставі якого на імя останнього була перевипущена нова картка, якою був пролонгований строк дії кредитного договору №б/н від 11 липня 2007 року та строк позовної давності по цьому договору перервався і розпочав свій перебіг заново.

З такими доводами представника позивача суд погодитись не може з наступних підстав.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Анкетою-заявою від 04 липня 2013 року та Умовами і правилами надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не передбачено, що кредитний ліміт чи заборгованість від попередньої кредитної картки №085950 за кредитним договором №б/н від 11 липня 2007 року обліковується на новій картці №569715 за кредитним договором №б/н від 04.07.2013 року та що факт здійснення випуску нової картки впливає на обрахування чи переривання, або зупинення строку позовної давності по виконанню зобовязань за кредитним договором №б/н від 11 липня 2007 року (картка №085950), внаслідок неналежного виконання якого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 179740,69 грн.

З урахуванням викладеного,суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки сплив трирічний строк позовної давності до основної вимоги у зв'язку з чим вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог, як з моменту останнього щомісячного платежу 05 грудня 2008 року так і з моменту строку дії кредитного ліміту (карти) 30 квітня 2011 року, та про застосування спливу позовної давності заявлено відповідачем і його представником у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко