Справа № 750/9822/15-ц Провадження № 22-ц/795/183/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коверзнев В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, вважаючи рішення винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст.ст.625, 1048 ЦК України.

Також апелянт зазначає, що початок перебігу позовної давності повязується не з закінченням строку, коли зобовязання підлягало виконанню, а з факту неповернення кредиту та несплати нарахованих відсотків, оскільки саме таке свідчать про порушення прав банку.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції мав задовольнити позов банку частково, оскільки банк має право на одержання від позичальника боргу з процентів на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, нарахованих в межах 3 років перед зверненням до суду та неустойки (пені, штрафу), обмеженої останніми 12 місяцями перед зверненням до суду та нарахованої у межах строку позовної давності по процентам, тобто за основною вимогою. Апелянт зазначає, що така правова позиція підтримується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із зазначеними вимогами в повному обсязі закінчився 30 квітня 2011 року.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено, що 03 квітня 2006 року ОСОБА_6 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4000 доларів США, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 20.04% річних (а.с.14).

ОСОБА_6 ознайомилася і погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом із заявою відповідача в сукупності складають умови кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Вбачається також, що відповідач умови кредитного договору виконувала не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року за відрахуванням 9688 доларів США, стягнених заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року (а.с.6-8), складає 7925.54 доларів США.

Однак, як вбачається з тексту ухвали Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2012 року (а.с.51), вказане заочне рішення суду скасовано ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2011 року, а іншою ухвалою суду від 16 лютого 2012 року позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2006 року залишено без розгляду.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданого позивачем у справі оригіналу платіжної картки слідує, що строк її дії закінчився 30 квітня 2008 року (а.с.53).

Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжної карткою визначено строк погашення кредиту в повному обсязі, який співпадає зі строком дії платіжної карти, що зазначено на її лицьовій стороні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк дії картки закінчився 30 квітня 2008 року, а тому строк позовної давності пропущено.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобовязання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки з моменту закінчення дії картки боржник, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту не вчиняв, а позивач не звертався до суду про стягнення заборгованості у строк, що перевищує загальний строк позовної давності з моменту настання зобовязання сплатити кожний черговий платіж, суд першої інстанції, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, посилання на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ не може бути застосована саме до даних правовідносин.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст.57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: