АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди у договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії та у іпотечному договорі ,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: - визнати недійсною з моменту її вчинення третейську угоду (третейське застереження), передбачене в п. 6.2. Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»; - визнати недійсною з моменту її вчинення третейську угоду (третейське застереження), передбачене в п. 5.2. Іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди у договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії та у іпотечному договорі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову та визнання недійсною третейського застереження, передбаченого в п. 6.2. Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк». Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, оскільки воно протирічить ч. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» в частині правомочності третейських судів розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник відповідача Ганага А.С. просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з тих підстав, що позивач, укладаючи договори про надання не відновлювальної кредитної лінії та іпотечний договір, був ознайомлений з їх умовами та підписав їх. Жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договорів або щодо роз'яснення конкретних положень договорів надано суду не було. Суд також зазначав, що угода про передачу справи на розгляд третейського суду є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих Конституцією України, а відтак вважав доводи позивача щодо порушення його прав у випадку розгляду справи третейським судом безпідставними.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 14.06.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 40.29-34/245, відповідно до п.1.1. якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами і сплатою 12, 85 процентів річних в межах максимального ліміту заборгованості до 130 900, 00 доларів США.

Пунктом 6.2. договору було визначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків.

14.06.2007 р. у забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/245 від 14..06.2007 р., між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено іпотечний договір № 013/307-I, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру № 24 загальною площею 68,10 кв.м., жилою площею 39,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У пункті 5.2. вищевказаного іпотечного договору сторони визначили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Як зазначає позивач, він був позбавлений можливості змінювати умови кредитного договору, зокрема п. 6.2. щодо третейського застереження.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до банку із пропозицією про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії лише 16.02.2016 р., тобто вже після звернення до суду із позовом про визнання третейської угоди недійсною. Жодних доказів на підтвердження того, що він раніше звертався з аналогічними пропозиціями до банку, надано суду першої інстанції не було. Таким чином, при підписанні кредитного договору сторони підписали і третейське застереження, чим вчинили своє вільне волевиявлення на передачу спору до третейського суду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він є споживачем послуг ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту, а тому третейському суду не підвідомчі будь-які спори за вказаним договором в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний закон набрав чинності 12.03.2011 року.

На час укладання кредитного договору (14.06.2007 р.) Закон України «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а відтак п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами даного спору щодо визнання третейської угоди недійсною.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 ч. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у Постанові від 06.06.2012 р. у справі № 6-50цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/986/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 13077 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.