Провадження № 2/200/3186/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Білої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
В липні 2015 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 квітня 2014 року, близько 17-00 год., ОСОБА_3 в районі будинку №53 по вул. Г.Сталінграда в м. Дніпропетровську, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1. не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, в наслідок чого скоїв : зіткнення з автомобілем «ДЕУ Нексія», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, який рухався попереду та зупинився, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Автомобіль «ДЕУ Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності, позивачу ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №226569, виданого 11.09.2013р. ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області. Дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача ОСОБА_3, що порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Винність відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Марущак С.Л. від 25.05.2014 року, яким відповідача ОСОБА_3, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3, застрахована ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» (ЕПГІСО), про до свідчить Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АС № 9768037.
Відповідно до умов договору обов'язкового страхування та ст.ст. 9, 22, 23 (в редакції, яка діяла на момент укладення полісу страхування), обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого.
11.06.2014 року позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП належний йому автомобіль «ДЕУ Нексія», державний номер НОМЕР_2, яке сталося 16.04.2014 року. Представником страхової компанії був проведений огляд належного позивачу автомобіля. До заяви було додано копія звіту про визначення вартості матеріального збитку та поданні всі інші документи необхідні для виплати страхового відшкодування. Представниками компанії було заведено страхову справу №1018 та прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, із винесенням наказу про виплату №1723.
Позивач неодноразово звертався в усній формі (по телефону), а також 16.02.2015р., у письмовій формі із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування; інфляційне збільшення суми боргу за період з дня отримання заяви про страхове відшкодування по дату отримання виплати страхового відшкодування; пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з дня отримання заяви про страхове відшкодування по дату отримання виплати страхового відшкодування;три відсотки річних від суми простроченої суми боргу.
Однак на теперішній час якої-небудь відповіді на зазначену заяву позивач не отримував, та станом на 02.06.2015р. ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» (ІГГІСО) не здійснило виплату страхового відшкодування та не повідомила про причини довготривалої невиплати.
Крім того, як вбачається із доданих до матеріалів справи документів, а також ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», граничний термін виплати страхового відшкодування є 09.09.2014 року, однак виплата страхового відшкодування до теперішнього часу не здійснена.
Розмір збитків завданих інфляцією за період з 09.09.2014р. по 02.06.2015 р. складає - 8014,62 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія»
Розмір суми пені за прострочення страхового відшкодування за період з 09.09.2014р. по 2 06.2015 р. складає 4454,44 грн. які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія»
Розмір процентів за порушення грошового зобовязання у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України за період з 09.09.2014р. по 02.06.2015 р. складає 340,49 грн. (розрахунок додається), які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія»
Також, відповідно до ст.22 ЦК України з Відповідача - ОСОБА_2 «Українська транспортна с трахова компанія» на користь Позивача підлягають відшкодуванню витрати пов'язані із правовою допомогою наданою Позивачу в сумі 2500,00 грн., що підтверджується договором про літання правової допомоги від 22.05.2015р.
Також стягненню з Відповідача ОСОБА_3- на користь Позивача підлягають стягненню витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 700,00 грн., що підтверджуються квитанцією до приходного касового ордеру №27, а також франшиза в сумі 500 грн.
Крім того, згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів, як солідарних боржників підлягають стягненню на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 320,25 грн.
Відповідач ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, надав суду письмові заперечення на позов.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року близько 17-00 год. ОСОБА_3 в районі будинку № 53 по вул. Г. Сталінграда в м. Дніпропетровську, керуючи автомобілем НОМЕР_4, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, під керуванням позивача ОСОБА_1, який рухався попереду та зупинився, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Автомобіль ДЕУ Нексія номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2014 року по справі № 200/6993/14 ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення: штраф на користь держави у розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили (а.с.6).
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_3 не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.
Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно абзацу другого пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.
У вищезазначеній ДТП транспортному засобу ДЕУ Нексія номерний знак НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження.
Транспортний засіб ДЕУ Нексія номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1В, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3 застрахована ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу АС № 9768037 (а.с. 22).
Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Крім того, відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Щодо позовних вимог про стягнення пені, процентів та інфляційних втрат суд прийшов до наступного висновку.
Позивачем не надано доказів на підтвердження дати звернення до ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» щодо отримання страхового відшкодування, зазначеної ним у позовній заяві, а саме 11 червня 2014 року.
Натомість відповідачем ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» надано суду копію заяви ОСОБА_1 про отримання страхового відшкодування, датовану 27 липня 2014 року.
Відповідно до ст. 36.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст.36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його… У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Статтею 36.5 вказаного закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня
З урахуванням наданих до судового засідання доказів, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування 27 липня 2014 року. Таким чином, встановлений законом 90-денний строк його виплати сплив 25 жовтня 2014 року. Отже, прострочення виплати страхового відшкодування почалось з 26 жовтня 2014 року, відповідно, саме з цієї дати слід здійснювати розрахунок пені.
Розмір збитків завданих інфляцією за період з 26.10.2014р. по 02.06.2015 р. складає 7854,30 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія».
Розмір суми пені за прострочення страхового відшкодування за період з 26.10.2014р. по 02.06.2015 р. складає 3882,57 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія».
Розмір процентів за порушення грошового зобовязання у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України за період з 26.10.2014р. по 02.06.2015 р. складає 279 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія».
Стосовно вимог позивача про стягнення франшизи та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження з відповідача ОСОБА_3 суд зазначає наступне.
Згідно абзацу другого пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.
Згідно п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Франшиза зазначена позивачем у розмірі 500,00 грн., заяв про уточнення її розміру позивачем не надавалося.
Отже, відповідач ОСОБА_3 має сплатити позивачу 500 грн. франшизи, передбаченої Полісом № АС № 9768037.
За надання висновку автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 700 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача. Понесені витрати підтверджуються копією квитанції (а.с. 27).
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» понесених витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступного висновку.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Згідно роз'яснень у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ОСОБА_2 на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.
Судом встановлено, що 22 травня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги, згідно з п.3 якого клієнт, тобто ОСОБА_1 зобовязується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у розмірі 2500 грн. в момент підписання цього договору (а.с. 8).
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Позивачем не надано суду документальних доказів щодо фактичної сплати ним суми у розмірі 2500 грн., в звязку з чим вимоги про стягнення понесених витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню в звязку з їх недоведеністю.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57 61, 76, 88, 169, 209, 212 215, 218, 224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 несплачений залишок страхового відшкодування в розмірі 173,74 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції в розмірі 7854,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3882,57 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 проценти за порушення грошового зобовязання в розмірі 279 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу по полісу в розмірі 500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 700,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в розмірі 160,12 грн. з кожного.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.В. Женеску