Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Номер провадження 2/711/2750/16

Справа № 711/9772/16-ц

17 листопада 2016 року

суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Дунаєв С.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та укладеним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір дарування земельної ділянки № 336 площею 1040 м2 у садово-городньому кооперативі "Черкаський", що розташований по вул. Рябоконя у м. Черкаси, укладений 06.04.2005р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, удаваним правочином та на підставі цього визнати, що цей договір був укладений як договір купівлі-продажу; визнати земельну ділняку спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь позивачки 41344,50грн, в якості компенсації вартості цієї ділянки, що була відчужена відповідачем за догвоором купівлі-продажу від 10.07.2014р..

Разом з тим, подана суду заява не відповідає вимогам ст.119 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.119 ЦПК в позові має бути зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що в позовній заяві має бути зазначено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання законних прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача і яким чином ці права, свободи чи інтереси позивача мають бути захищені судом. Крім того, позивач має навести обґрунтування обраного ним способу захисту, який на його думку буде достатнім для усунення обставин, що стали підставою для виникнення в нього права на позов.

Перелік способів захисту, що можуть бути застосовані судом, передбачений ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. При цьому в зазначеній нормі передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Визначальним в такому випадку є закріплення обраного позивачем способу захисту в договорі або в законі.

Зі змісту позову вбачається, що підставою звернення позивачки до суду є неправомірні, на думку позивачки, дії відповідача з відчуження майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Обираючи спосіб захисту своїх прав позивачка заявляє вимоги про визнання договору дарування удаваним, внаслідок чого визнати укладеним договір купівлі-продажу. Разом з тим, правовим наслідком встановлення укладання удаваного правочину є визначення правил, якими регулюється такий правочин (ст.235 ЦК), що має наслідком констатацію судом обставин, які мали виникнути, якщо б сторони не приховували дійсної природи вчиненого правочину. Отже закон не передбачає визнання удаваного правочину іншим правочином, оскільки така дія не відповідає критерію «ефективності захисту».

В цьому контексті суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права заявляти будь-які вимоги, застосування яких вважає за необхідне для захисту своїх прав та інтересів, проте, на підставі ч.4 ст.10 ЦПК, суд вважає за необхідне зауважити, що заявлення способу захисту, що не передбачений законом чи договором, може (не обовязково) слугувати підставою для відмови у позові. З огляду на зазначене позовні вимоги потребують уточнення.

Крім того, в позові ставиться вимога про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін, і водночас заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості частки зазначеної земельної ділянки. Зазначені вимоги суперечать одно одній, оскільки взаємовиключні. Зі змісту позову вбачається, що на теперішній час спірне майно належить іншій особі, яка є добросовісним набувачем, але позивачка вимагає визнати це майно спільною сумісною власністю сторін, що зумовлює припинення права власності на це майно інших осіб. Натомість, заявляючи вимогу про компенсацію позивачці частини вартості спірної земельної ділянки, позивачка нібито не заперечує проти відсутності необхідності витребування майна з володіння діючого власника. Тож позивачка має визначитись, який з цих способів захисту є необхідним для відновлення її прав та інтересів.

Зазначені обставини перешкоджають суду правильно вирішити питання про відкриття провадження. Тож позивачеві необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог зазначених в цій ухвалі і надати суду позовну заяву з усуненими недоліками.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків

Керуючись ст. 121 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та укладеним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації залишити без руху і надати заявникові строк для усунення недоліків тривалістю у пять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків до вказаного строку, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Копію ухвали для усунення недоліків надіслати позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_5