Справа № 748/297/16-ц Провадження № 22-ц/795/1002/2016 Головуючий у I інстанції Майборода С. М. Доповідач - Позігун М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С.

секретарі судових засідань: ОСОБА_1, ОСОБА_2

з участю: особи, якою подано апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника органу опіки і піклування- Ільєнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; внести зміни до актового запису №3109 від 25.12.2014 року про народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, змінивши запис про батька, замість ОСОБА_6 внести запис ОСОБА_5; змінити запис прізвища дитини з Савенко на ОСОБА_5 та по батькові дитини - з Олегович на Дмитрович. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що з 2011 року він проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 Під час сумісного проживання у ОСОБА_8 12.12.2014 року народилася дитина ОСОБА_7 Оскільки ОСОБА_8 на час народження дитини перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, то у свідоцтві про народження дитини батьком було записано відповідача. Позивач вказував, що на час народження дитини він не знав, що є батьком дитини, а дізнався про це незадовго до смерті ОСОБА_8, яка померла 06.10.2015 року. Відповідач ОСОБА_6 також вказував про те, що він не є батьком дитини, оскільки на час народження та декілька років до того він не проживав з матірю дитини та не мав з нею будь-яких стосунків.

В суді першої інстанції позивач підтримав позовні вимоги, а відповідач позов визнав в повному обсязі, пояснивши, що з ОСОБА_8 перебував в зареєстрованому шлюбі, однак з серпня 2013 року припинив з нею спільне проживання, а у січні 2014 року виїхав до Російської Федерації, де перебував до серпня 2014 року, про що надав суду для огляду відповідні підтверджуючі документи.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 і визнано його батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Прийнято рішення про внесення відповідних змін до Книги реєстрації народжень, в актовий запис про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, № 3109, складений 25 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, де в графі батько записати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, замість ОСОБА_6, в графі прізвище дитини замість „Савенко вказати „Чередніченко, в графі по батькові дитини замість „Олегович вказати „Дмитрович. Свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії 1-ЕЛ № 161980, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції анульовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення суду, незаконність якого вона обгрунтовує порушенням судом норм матеріального та процесуального права, вважає його постановленим без повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи і без урахування інтересів дитини. Особа, що подає апеляційну скаргу, вказує, що її не було залучено до участі у справі як опікуна дитини, яка знаходиться у неї на утриманні та якій встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а тому до участі у справі підлягав залученню і орган опіки та піклування. За доводами ОСОБА_3, при ухваленні рішення судом не було враховано наявність підстав для захисту інтересів дитини від недобросовісних батьків, які не бажають реєструвати своє батьківство, не піклуються про своїх дітей, не займаються їх вихованням та утриманням. Також ОСОБА_3 посилається, що судом до спірних правовідносин не застосовано наслідки пропуску строку позовної давності в один рік, встановлений ч.2 ст. 129 СК України, оскільки (згідно показів свідків) з дня народження дитини позивач в усьому допомагав матері дитини.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народився 12 грудня 2014 року, про що в книзі реєстрації народжень відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 25 грудня 2014 року зроблено актовий запис за № 3109 (а.с. 6), батьками якого у відповідності до положень ст.122 СК України записано ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які перебували у зареєстрованому шлюбі.

У відповідності до наданої копії свідоцтва про смерть, 06 жовтня 2015 року померла ОСОБА_8, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції зроблено актовий запис за № 2707 (а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 129 СК України передбачено право особи, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Зазначеною нормою матеріального права не передбачено участь у справі матері дитини чи іншої особи, уповноваженої в силу закону на представлення інтересів дитини.

Проте, виходячи з положень ст. 35 ЦПК України, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обовязки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України „Про охорону дитинства діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

За таких обставин, встановивши, що мати дитини, щодо якої вирішувався спір про визнання батьківства, померла, суд також з врахуванням положень ст. 19 СК України, Закону України „Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування повинен був залучити до участі у справі орган опіки і піклування.

Не залучення до участі у справі органу опіки і піклування призвело до неповноти зясування обставин справи і судом вирішено питання про права і обовязки малолітньої дитини без участі у справі її належного представника.

Як встановлено апеляційним судом, згідно акту закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя, від 05 листопада 2015 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступив до КЛПЗ „Чернігівська обласна дитяча лікарня 9 жовтня 2015 року, мати якого ОСОБА_10 померла 6 жовтня 2015 року.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 239 від 09 листопада 2015 року ОСОБА_7 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 233 від 28 грудня 2015 року встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитиною, позбавленою батьківського піклування, та призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3

В силу положень ч. 3 ст. 69 ЦК України піклувальник зобовязаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, а за таких обставин суд першої інстанції зобовязаний був при вирішенні питання визнання батьківства щодо малолітнього ОСОБА_7 залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, його піклувальника ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги про визнання батьківства, суд виходив із того, що хоча ОСОБА_8 до дня своєї смерті та на момент народження дитини перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, однак фактично підтримувала стосунки з ОСОБА_11, що не заперечувалося самим відповідачем та знайшло підтвердження показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, в рішенні суд зазначив, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_8 доводилась їй онукою, яка повідомляла, що народила дитину, а ОСОБА_5 у всьому допомагає. Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що, проживаючи по сусідству з 2013 року, не бачив ОСОБА_6, а до ОСОБА_8 приходив ОСОБА_5, який доглядав за дитиною. Свідок ОСОБА_14 пояснив, що постійно бачив ОСОБА_8 та ОСОБА_5 разом, а потім коли зявилась дитина, що вони разом гуляли.

В обґрунтування належності і допустимості зазначених показів свідків для задоволення позовних вимог суд послався на положення ч.2 ст.128 СК України, в силу яких підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Проте, судом не враховано, що показами вказаних свідків підтверджується лише факт надання позивачем допомоги ОСОБА_8, зокрема у догляді за дитиною.

Крім того, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року встановлено, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7, але оскільки батько жодного разу не відвідав свого сина ОСОБА_15, який перебував з 9 жовтня 2015 року у КЛПЗ „Чернігівська обласна дитяча лікарня, з лікарні не забрав, самоусунувся від виконання батьківських обовязків, суд прийняв рішення про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, в порушення положень ст. 212, 213 ЦПК України суд не провів всебічного, повного, обєктивного зясування обставин справи та не дав достовірної оцінки доказів з врахуванням їх належності та допустимості, оскільки покази свідків у даній справі не можна визнати належними і допустимими доказами, що посвідчують походження дитини саме від позивача.

З врахуванням положень ст. 10 ЦПК України апеляційним судом було вжито заходів по сприянню позивачу у наданні належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, в звязку з чим ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року по справі було призначено судову медичну (молекулярно генетичну) експертизу, для проведення якої ОСОБА_5 не зявився ні 1 ні 28 липня 2016 року, хоча про необхідність явки для проведення експертизи 28 липня 2016 року позивача було додатково повідомлено і апеляційним судом шляхом направлення відповідного листа, а також в телефонному режимі та направленням смс-повідомлення на номер його мобільного телефону з зазначенням часу та місця проведення експертизи.

Апеляційним судом при призначенні експертизи сторонам розяснювалися наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи, встановленні ст. 146 ЦПК України.

З врахуванням викладеного, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, апеляційний суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи шляхом призначення експертизи, на виконання якої піклувальником ОСОБА_3 для проведення експертизи було забезпечено явку малолітнього ОСОБА_7, то апеляційний суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в обгрунтування підстав для скасування рішення суду про пропуск позивачем річного строку, встановленого ч.2 ст.129 СК України, на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки залишаються неспростованими доводи ОСОБА_5 про те, що йому достовірно стало відомо про його батьківство щодо ОСОБА_7 незадовго до смерті ОСОБА_8, яка померла 06.10.2015 року, а звернення до суду з позовом мало місце 15.02.2016 року.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п 2,3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дитини, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: