Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2о-335/2302/16Головуючий у 1-й інстанції Шалагінова А.В.
№22-ц/778/2018/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_2 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - ГУНП Київської області Управління державної служби охорони, Головне управління Пенсійного фонду України про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в порядку цивільного судочинства (окремого провадження) із вищезазначеною заявою (а.с.2), в якій просив встановити факт його знаходження в 30 кілометровій зоні (зоні відчуження) при участі в заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 17 грудня 1987 року по 5 лютого 1988 року, у тому числі у вихідні та святкові дні, при виконанні службових завдань у спеціальному батальйоні міліції УВО при УВС Київського облвиконкому.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року (а.с.4) у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - ГУНП Київської області Управління державної служби охорони, Головне управління Пенсійного фонду України про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.9-11) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для розгляду в суд першої інстанції.

У судове засідання 28 квітня 2016 року повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України представники заінтересованих осіб у цій справі не зявились, заінтересовані особи про причини неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Клопотання ГУ ПФУ в Запорізькій області про розгляд цієї справи апеляційним судом за відсутності його представника (а.с.26-28), колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки останнє не є заінтересованою особою у цій справі та не надало до свого клопотання будь-яких належних доказів на підтвердження факту того, що воно представляє вищезазначених заінтересованих у цій справі осіб в силу будь-яких повноважень.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки представників заінтересованих осіб у цій справі та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю заявника ОСОБА_2 та представника останнього за договором адвоката (а.с.29-30) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 та представника останнього за договором адвоката (а.с.29-30) ОСОБА_3, які у тому числі на запитання колегії суддів зазначали, що ОСОБА_2 не є пенсіонером, встановлення вказаного факту йому потрібно не для отримання пільг у вигляді надбавки до пенсії, як помилково було зазначено заявником при складанні його заяви у цій справі, а саме для отримання права на пенсію на пільгових умовах до досягнення відповідного віку, оскільки довідки № 849 від 05.02.1998 року в.о. командира спецбатальйону міліції УВО при УВС Киїівського облвиконкому та №204 від 01.03.1993 року начальника СО при Комунарському РВВС на підтвердження його (ОСОБА_4А.) знаходження в 30 кілометровій зоні (зоні відчуження) при участі в заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 17 грудня 1987 року по 5 лютого 1988 року при виконанні службових завдань у спеціальному батальйоні міліції УВО при УВС Київського облвиконкому надані без врахування святкових та вихідних днів, а тому їх недостатньо на отримання ОСОБА_2 права на пенсію, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі за заявою заявника ОСОБА_2, керувався ст.ст. 122, 210, 256 ЦПК України, п. п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та виходив із того, що для захисту прав заявника передбачений інший порядок позовний в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеною заявою в порядку цивільного судочинства (окремого провадження).

Оскільки, він, як заявник, здійснює захист свого права на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

Проте, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. 15 ч. 1 п. 3 ЦПК України).

Дійсно окреме провадження є різновидом цивільного судочинства.

Однак, в силу вимог ст. 234 ч.1 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Невизнання органами пенсійного фонду права ОСОБА_2 на пенсію свідчить про наявність між ОСОБА_2 та пенсійним фондом, як субєктом владних повноважень, спору з приводу пенсії, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У ст. 256 ч. 2 ЦПК України (справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення) зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім тих, що передбачені ч. 1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали про відмову у відкритті провадження у цій справі за вищезазначеною заявою заявника.

І хоча суд першої інстанції відмовив заявникові у відкритті провадження у цій справі з двох підстав, одна з яких є правильною, а інша безпідставною, проте, це не призвело до неправильності вирішення питання по суті, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі.

Так, дійсно відповідно до розяснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями), звернено увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Однак, дійсно заявник ОСОБА_2 не просив встановити у цій справі факт, про який йдеться у п. 2 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року.

Проте, для встановлення факту, про який просив ОСОБА_2 у своїй вищезазначеній заяві, чинним законодавством передбачено інший порядок його встановлення, та встановлення цього факту повязано з наступним вирішенням спору між ним та пенсійним фондом про його право на пенсію.

В силу вимог ст. 256 ч. 4 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

А у даному випадку це спір про право на пенсію ОСОБА_2 із пенсійним органом, який є субєктом владних повноважень, який має розглядатись у порядку позовного провадження у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи заявника ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом заявнику ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок заінтересованих осіб у цій справі понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 275,60 грн. (оригінал квитанції а.с.8) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_5ОСОБА_6