АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю ОСОБА_1. яка діє в інтересах ОСОБА_2, представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Купара І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень.

Посилався на те, що 15 липня 2012 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КпАП України, внаслідок порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення.

Вказана дорожньо-транспортна пригода мала місце під час дії страхового сертифікату «Зелена картка», згідно якого відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Passat» була застрахована.

Вартість відновлюваного ремонту, завданого власнику велосипеду марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2», пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 29 грудня 2012 року, складає 74 635 гривень.

21 червня 2013 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування шкоди, однак відповідач своє зобов'язання по виплаті такого відшкодування не виконав.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 50 000 гривень.

В апеляційній скарзі МТСБУ просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що на МТСБУ покладено обов'язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну ОСОБА_4, який керував автомобілем «Volkswagen Passat», на який був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена карта», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

Вартість відновлювального ремонту велосипеду марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2», який належить позивачу на праві власності, становить 74 635 гривень 50 копійок.

Позивач звернувся до МТСБУ у межах позовної давності, оскільки набув реальну можливість захистити своє право в судовому порядку після відмови відповідача здійснити відповідну виплату.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Статтею 991 ЦК України передбачено підстави відмови від здійснення страхової виплати.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1 липня 2004 року N 1961-IV (далі - Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 33 Закону встановлено порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 34 Закону встановлено порядок дій страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року № 566 (в редакції на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди) встановлено обов'язкові ліміти відповідальності страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50000 гривень на одного потерпілого.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 15 липня 2012 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2

Згідно висновку №1095/12/12 експертного дослідження від 29 грудня 2012 року, вартість відновлюваного ремонту, завдані власнику велосипеду марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2», пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 29 грудня 2012 року становить 74 632 гривні 50 копійок (а.с.6-12).

21 червня 2013 року ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_2 направив до МТСБУ поштою заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

16 липня 2013 року МТСБУ направило на адресу ОСОБА_5 лист про необхідність надання бюро документів для прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати ( а.с. 15).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що МТСБУ зобов'язано за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 50 000 гривень, заподіяну ОСОБА_4, який керував автомобілем «Volkswagen Passat», на який був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена карта», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що велосипед марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2» належить на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до правил ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

З листа приватного підприємця ОСОБА_6 від 18 серпня 2016 року вбачається, що він продав ОСОБА_2 велосипед марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2». Договір купівлі-продажу у письмовій формі не укладався (а.с.83).

Закон не містить вимог щодо форми договору роздрібної купівлі-продажу, а тому суд першої інстанції оцінюючи належний та допустимий доказ, що підтверджує право власності ОСОБА_2, дійшов правильного висновку щодо вказаної обставини.

Помилковими є також доводи скарги про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права.

Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Такий правовий висновок Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-192цс16.

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2013 року ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_2, звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.13).

З огляду на відмову страховика виплатити страхове відшкодування суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернулася до суду з позовом до страховика у межах позовної давності, оскільки набув реальну можливість захистити своє право в судовому порядку після відмови страховика здійснити таку виплату, коли його очікуване право на задоволення своїх вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, було порушене.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Моторного транспортного страхового бюро України відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: