Справа № 455/644/16-ц
Провадження № 2/455/331/2016
02 вересня 2016 року м.Старий Самбір
Старосамбірський районний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Лойзик М.В.,
за секретаря Бобельської Н.М.,
з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Старий Самбір справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки і піклування Старосамбірської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,
19.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 15.09.2000 року до 26.02.2015 року перебувала з відповідачеи у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина перебуває на її утриманні і вихованні. ОСОБА_4 з часу розлучення життям дівчинки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Дитина займається в танцювальному ансамблі, має високі успіхи, що дають можливість виїзджати з ансамблем для виступів за кордон. Проте відповідач згоди на виїзд дочки за кордон не дає, тому вона змушена просити суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_5 за кордон з дозволом на оформлення документів для тимчасового виїзду та супроводу неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач, будучи належно повідомленим про дату, час і місце слухання справи, повторно в судове засідання не зявився, у звязку з чим суд за згодою позивачки вирішує спір у порядку, встановленому ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_3 проти позову не заперечила.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши долучені до справи докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.02.2015 року у цивільній справі № 455/1826/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 10.03.2015 року (а.с.4).
У відповідності зі свідоцтвом про народження (а.с.5) ОСОБА_5 народилася у місті Старий Самбір 19.02.2001 року, її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_1.
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов мешкання від 29.04.2016 року (а.с.9) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 з матірю ОСОБА_1, батько ОСОБА_4 із сімєю не проживає, участі у вихованні і утриманні дитини не приймає.
Показаннями позивачки встановлено, що відповідач ОСОБА_4 відмовив у дачі згоди на виїзд дочки за кордон.
У відповідності з положеннями ст.141,150-152,155,157 СК України, батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини, зобовязані забезпечити її належне виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантуються Конституцією України (ст.33). Право на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, належить до особистих немайнових прав фізичної особи (ст.269,270 ЦК України). Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (ст.269 ч.3 ЦК України). Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст.272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч.4). Аналогічні положення містяться у ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».
Тож право на свободу пересування не є абсолютним і здійснюється особою з дотриманням установлених для цього державою правил, зокрема, щодо перетинання державного кордону України.
Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України, врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 №57), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 №152. Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п.3 Постанови КМ України від 07.05.2014 №152, п.п.1,3 Порядку), передбачають, що кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п.2,3,20 пп.2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4 пп.1, пп. 2 абз.9 Правил).
Ці норми законодавства узгоджуються з положеннями Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а також з урахуванням правил, встановлених ч.1 ст.8 ЦК України, узгоджуються у відповідній частині з положеннями ч.1,2 ст.4 Закону № 3857-XII.
Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст.18 та інші норми СК України (абз.222 ч.2 ст.4 Закону № 3857-XII).
Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди, подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду - за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на освіту, здоровий спосіб життя та право вільно залишати територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 за кордон України буде здійснений в інтересах дитини, сприятиме її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству.
За таких обставин, враховуючи правові приписи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України - до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, її малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та без супроводу її батька, ОСОБА_4, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4.
А тому, керуючись ст.10,11,208,209,212-215,224 ЦПК України, ст.25,33 Конституції України, ст.18,141,150,155 СК України, ст.313 ЦК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, суд, -
Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України - до країн ближнього та дального зарубіжжя, її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та без супроводу її батька, ОСОБА_4, до повноліття дитини.
Дозволити ОСОБА_1 оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, за межі України до країн ближнього та дального зарубіжжя, без згоди батька ОСОБА_4.
Рішення може бути переглянуте Старосамбірським районним судом за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з часу отримання його копії.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя