У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 16 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання удаваним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року, - в с т а н о в и л а: У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати удаваним договір дарування 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області 20 січня 2005 року Кузьменком О.В., зареєстрований у реєстрі за № 119, та визнати, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 січня 2005 року укладено договір купівлі-продажу вказаних частин житлового будинку; визнати за нею право власності на 4/9 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги мотивувала тим, що з 2001 по 2014 роки вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, під час якого у січні 2005 року придбали у ОСОБА_6 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Зазначала, що вона особисто не була присутня при укладенні даного договору, до кабінету нотаріуса не заходила, самого договору не бачила. Після розірвання шлюбу у 2014 році вона звернулася до ОСОБА_5 з питанням поділу вказаних частин будинку, на що останній повідомив, що 20 січня 2005 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір дарування, і вона не має права на вказане майно. На її думку, вказаний вище договір дарування 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є удаваним, вчиненим для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано удаваним договір дарування 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області 20 січня 2005 року Кузьменком О.В., зареєстрований у реєстрі за № 119. Визнано, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 січня 2005 року укладено договір купівлі-продажу вказаних частин житлового будинку. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів укладення між сторонами саме договору купівлі-продажу, а не договору дарування, при цьому вірно застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами, ч. 1 ст. 218 ЦК України. Також, апеляційний суд вірно зазначив, що для визнання правочину удаваним необхідно, щоб обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників угоди; наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик
й