Справа № 308/9928/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ОСОБА_3 районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про розірвання договору оренду земельної ділянки від 08.11.2002 року, припинення права користування та повернення земельної ділянки у землі запасу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ОСОБА_3 районної державної адміністрації звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору оренду земельної ділянки від 08.11.2002 року, припинення права користування та повернення земельної ділянки у землі запасу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_3 районною державно адміністрацією (орендодавець) та громадянином ОСОБА_5 (орендар) 08.11.-2002 було укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 27.11.2002. Відповідно до Договору, в оренду передано земельну ділянку площею 10,8 га, яка знаходиться на території Великодобронської сільської ради, на підставі розпорядження №398 від 28.10.2002 року.

Згідно пункту 1 вказаного Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 10,8 га для сільськогосподарського використання. В оренду надається 8,1 - сінокоси, рілля -2,7 га. Пунктом 3 Договору визначено, що сума орендної плати становить 48,55 грн. у рік. Згідно пункту 4 Договору, вартість земельної ділянки, згідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки становить 48511,94 грн.

Позивач вказує, що Орендар використовує земельну ділянку з порушенням вимог діючого земельного законодавства, у звязку з чим Договір підлягає розірванню з наступних підстав.

Частиною 1 статі 124 Податкового кодексу України передбачено, і передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній а комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладай договору оренди земельної ділянки. Крім цього, згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі», оренд плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Пунктами 271.1, 271.2. ст.. 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначено відповідно до порядку, встановленого розділом XIII Податкового кодексу України. Відповідно до п. п. 14.1.125 ст. 14 Податкового кодексу Украй нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральні органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно вимогам статті 6 Закону України «Про оцінку земель» суб'єкта оціночної діяльності у сфері оцінки земель є органи виконавчої влади та орган місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ділянок.

Відповідно до статей 18, 20 цього ж Закону, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляється як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Позивач вказує, що згідно інформації Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки відсутня, Орендарем не виготовлялась, ОСОБА_3 районною радою не затверджувалась. Тому нараховувати суму, яку Орендар повинен сплачувати відповідно до змін в законі, неможливо. Таким чином, посадовими особами управління Дежземагенства в ОСОБА_3 районі, з метою приведення договірних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства, неодноразово надсилались листи до ОСОБА_6 щодо необхідності замовлення та виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та внесення змін до договору оренди (лист 31-709-0.2-3896/2-15 від 15.04.2015; №238/01-14 від 29.04.2014). Подібні листи відправляла також й ОСОБА_3 РДА (лист №257/07-38 від 10.06.2006; №163/02-38 від 28.02.2007). Однак, Відповідачем зазначені дії проігноровано, технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки не замовлено й не виготовлено, проект додаткової угоди не надіслано.

На думку позивача, наведене свідчить про умисне ухилення Відповідача від приведення у відповідність до вимог чинного законодавства умов договору оренди від 18.11.2002, у звязку із збільшенням ринкової ціни земельної ділянки та орендної плати відповідно.

Окрім того, у Договорі Орендодавцем являється ОСОБА_3 РДА. У Земельному кодексі України та інших законодавчих актах, що стосуються земельних відносин внеслись зміни, а саме у ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, в якій зазначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. З цього випливає, що право передачі вищевказаної земельної ділянки, через внесення змін у законодавство, належить Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, а не ОСОБА_3 РДА як це було раніше. Тому, з метою приведення договорів оренди земельних ділянок до вимог чинного законодавства, актом приймання-передачі договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладених ОСОБА_3 РДА протягом 2002-2012 років, складеного на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 РДА №137 «Про утворення комісії з приймання-передачі договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності» від 26.05.2014, договори оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення передані до Головного управління Дежгеокадастру в Закарпатській області, зокрема, й договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 РДА та ОСОБА_4.

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області зобовязало управління Держземагенства в ОСОБА_3 районі звернутися до орендарів земель сільськогосподарського призначення державної власності щодо необхідності звернення до Головного управління з клопотаннями щодо заміни сторони та внесення змін до договорів оренди, про що було зазначено вище. Однак, з моменту укладення договору по сьогоднішній день технічна документація з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів відсутня. Технічна документація з нормативної грошової оцінки ОСОБА_4 не замовлена й не виготовлена, змін до договору оренди не внесено. Згідно п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Виходячи з умов Договору, Орендарем вноситься орендна плата у розмірі 48,55 грн. в рік, згідно вартості земельної ділянки, котра становить 48511,94 грн. Тобто, орендна плата яку ОСОБА_4 вносить в рік не відповідає вимогам чинного Податкового кодексу України.

Зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_4 користується без проведення нормативної грошової оцінки, яка є обовязковою, унаслідок чого занижено розмір орендної плати, що повинен надходити до бюджету.

Тому, зважаючи на викладене, позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки укладений на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації №398 від 28.10.2002 між ОСОБА_3 РДА та ОСОБА_4 підлягає розірванню, оскільки із вищевикладеного чітко випливає, що Відповідач зухвало відноситься до своїх законних обовязків, як Орендаря, не вчиняє ніяких дій спрямованих для приведення Договору у відповідність до вимог чинного законодавства, що зумовлюється грубим ігноруванням звернень органів державної влади. Як добросовісний користувач ОСОБА_4 повинен був звернутися до органів державної влади щодо розроблення нормативної грошової оцінки, складання технічної документації затвердження останньої в ОСОБА_3 районній раді.

На підставі вищевикладеного, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 08.11.2002 (зареєстрований 27.11.2002) укладений між Ужгородською район державною адміністрацією та ОСОБА_4; припинити право користування та повернути земельну ділянку площею 10,8 га, у землі запасу Великодобронської сільської ради, ринкова вартість якого складає 2949475, 95 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2016 року було здійснено процесуальне правонаступництво позивача по цивільній справі з ОСОБА_3 міжрайонної прокуратури на ОСОБА_3 місцеву прокуратуру.

В судовому засіданні представник позивача - прокурор Демків Р.О. позов з наведених у ньому мотивів підтримав, просив суд такий задовольнити.

Представник головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, клопотань про відкладення не надходило, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник ОСОБА_3 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, клопотань про відкладення не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що такий безпідставний. Пояснив, що відповідачу жодних листів про необхідність внесення змін до договору не надходило. Про обставини вказані в позові йому стало відомо лише після направлення позовної заяви до суду, заборгованості по сплаті орендної плати не має, а тому просив суд відмовити в задоволенні такого позову.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 районною державно адміністрацією (орендодавець) та громадянином ОСОБА_5 (орендар) 08.11.2002 було укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 27.11.2002. Відповідно до Договору, в оренду передано земельну ділянку площею 10,8 га, яка знаходиться на території Великодобронської сільської ради, на підставі розпорядження №398 від 28.10.2002 року.

Згідно пункту 1 вказаного Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 10,8 га для сільськогосподарського використання. В оренду надається 8,1 - сінокоси, рілля --2,7 га. Пунктом 3 Договору визначено, що сума орендної плати станови 48,55 грн. в рік. Згідно пункту 4 Договору, вартість земельної ділянки, згідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки становить 48511, 94 грн.

Згідно з ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Приписами ст. 21 цього ж Закону встановлено, що розмір та умови орендної плати, визначені договором оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, підставою для розірвання спірного договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

За правилами ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) орендодавець має право вимагати від орендаря 1) використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; 2) додержання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів; 3) додержання режиму використання водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони та територій, які особливо охороняються; 4) своєчасного внесення орендної плати. Орендодавець зобов'язаний: 1) передати у користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, та придатну для використання за цільовим призначенням; 2) вказати в договорі про права третіх осіб на земельну ділянку; 3) не вчиняти дій, які перешкоджали б орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Постановою Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 р. №6 передбачено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Верховним Судом України у Постанові від 02.12.2014 року № 21-274а14 висловлено правову позицію щодо застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 Податкового кодексу України.

Згідно із позицією ВСУ до моменту внесення відповідних змін до договору розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 Податкового кодексу України.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, (постанова Верховного суду України у справі №2-1/10068-2008 від 06.12.2010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 Договору визначено, що сума орендної плати станови 48,55 грн. в рік. Згідно пункту 4 Договору, вартість земельної ділянки, згідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки становить 48511, 94 грн. Відповідно до пункту 6 Договору оренди спори, що можуть виникнути з цього договору вирішуються за згодою сторін, а у випадку недосягнення згоди в судовому порядку. Пунктом 10 вказаного договору оренди земельної ділянки передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін і підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно довідки виданої Великодобронською сільською радою Ужгородського району від 16.03.2006 за №412 ОСОБА_4 з 2002 року по вказаний в довідці час сплачує орендну плату за землю розміром 11,8 га.. Згідно довідки виданої Великодобронською сільською радою Ужгородського району від 11.03.2016 за №967 ОСОБА_4 за 2015 рік заборгованості перед сільською радою по орендній платі за землю не має.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. ст. 12-14 ЦК України цивільні права здійснюються, а цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язком для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Оскільки сторонами не узгоджено інший, ніж передбачений у договорі оренди, розрахунок орендної плати, відсутні підстави в примусовому порядку у формі судового рішення покладати на орендаря обовязок визначати її конкретний розмір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка є обов'язковою у правозастосуванні судами. № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норм до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а в частині 4 тієї ж статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, жодними належними та допустимими доказами позивачем не підтвердження, що посадовими особами управління Дежземагенства в ОСОБА_3 районі, з метою приведення договірних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства, неодноразово надсилались листи до ОСОБА_4 щодо необхідності замовлення та виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та внесення змін до договору оренди, а також що надсилались аналогічні листи й ОСОБА_3 РДА.

Позивачем не підтверджено жодними доказами, про отримання будь-яких з перелічених позивачем листів відповідачем ОСОБА_4. Представник відповідача заперечує факт отримання таких ОСОБА_4.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, не було дотримано процедури передбаченої оскаржуваним договором та чинним законодавством України, внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2002 року.

Також позивачем не доведено наявність систематичної несплати ОСОБА_4 орендної плати або наявності заборгованості у ОСОБА_4, жодного розрахунку до матеріалів позову не надано.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VІ, який набув чинності 01.01.2013 року) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як вбачається з акту приймання-передачі договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладених ОСОБА_3 РДА протягом 2002-2012 років, складеного на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 РДА №137 «Про утворення комісії з приймання-передачі договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності» від 26.05.2014, договори оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення передані до Головного управління Дежгеокадастру в Закарпатській області, зокрема, й договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 РДА та ОСОБА_4. Розпорядником земельної ділянки площею 10, 8 га, розташованої на території Великодобронської сільської ради та наданої в оренду ОСОБА_4, є Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Водночас, стороною договору оренди землі є ОСОБА_3 районна державна адміністрація.

Як вбачається із приписів ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», зміна розпорядника земельною ділянкою не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди землі. Частинами 1, 5 ст. 148-1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Вимоги даної статті поширюються також на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні.

Заявляючи вимоги про розірвання договору, позивач посилалася на неповноту сплати орендної плати та не виготовлення технічної документації. Проте умовами договору не передбачено його розірвання у зв'язку із вказаними обставинами, доказів щодо систематичної несплати орендної плати або недотримання процедури необхідної для внесення змін до договору оренди земельної ділянки позивачем не надано.

Із врахуванням недоведеності позовних вимог та обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання договору оренди, припинення право користування та повернення земельної ділянки підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Отже, в судовому засіданні не доведено ні існування боргу відповідача за договором оренди землі від 08.11.2002 року, ні систематичного та істотного порушення умов договору оренди землі, які відповідно до ст.ст. 31, 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 651 ЦК України були б підставою для розірвання договору оренди і повернення земельної ділянки.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов не доведений належними і допустимими доказами, є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 12, 60-62, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ОСОБА_3 районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про розірвання договору оренду земельної ділянки від 08.11.2002 року, припинення права користування та повернення земельної ділянки у землі запасу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7