Справа № 569/7860/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та понесених витрат за надану правову допомогу,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та понесених витрат за надану правову допомогу звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлений розмір позовних вимог збільшили, остаточно просять суд їх вимоги задоволити та визнати незаконним наказ публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 24 травня 2016 року №186-ВК про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» з 25 травня 2016 року; стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25 травня 2016 року по 5 жовтня 2016 року в загальному розмірі 64886,20 грн. (з якої вже утримані податок з доходів фізичних осіб, соціальний внесок, військовий збір); стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн.; стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що 24 липня 2007 року на підставі наказу №280-вк АКІБ «УкрСиббанк» був прийнятий на посаду начальника відділення №421. 17 грудня 2007 рок був переведений на посаду начальника відділення №389 на підставі наказу №489-вк від 17 грудня 2007 року). 20 лютого 2008 року позивач переведений на посаду керуючого групою відділень Рівненського управління Подільського регіонального департаменту у АКІБ «УкрСиббанк» на підставі наказу №71-вк від 20 лютого 2008 року. 10 травня 2011 року у звязку зі зміною структури позивача було переведено на посаду керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» на підставі наказу №180-вк від 10 травня 2011 року. 17 серпня 2015 року на підставі наказу №320-вк від 17 серпня 2015 року позивача звільнено з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління в звязку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ №320-вк від 17 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_1, поновлено його на посаді з 18 серпня 2015 року, стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 24 травня 2016 року на підставі наказу №186-ВК від 24 травня 2016 року, виданого начальником департаменту менеджменту персоналу АТ «УкрСиббанк» позивача звільнено з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Вважає його звільнення із займаної посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» є незаконним та безпідставним, оскільки ним не було допущено порушень трудової дисципліни, а саме прогулу, оскільки рішенням суду на нього не було покладено обовязку зявитися на роботу, в дні нібито прогулу, він не був ознайомлений з наказом №134-ВК від 13 квітня 2016 року про поновлення його на роботі і трудовий договір з ним укладений не був. При цьому, відповідач не надав йому можливості надати зазначені пояснення і безпідставно виніс наказ про звільнення його з посади. Вважає своє повторне звільнення спробою тиску АТ «УкрСиббанк» на нього, як профорганізатора, а також є прямим перешкоджанням законній діяльності первинної профспілкової організації. З цих підстав просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 липня 2007 року на підставі наказу №280-вк АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника відділення №421.

17 грудня 2007 року ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника відділення №389 на підставі наказу №489-вк від 17 грудня 2007 року.

20 лютого 2008 року ОСОБА_1 переведений на посаду керуючого групою відділень Рівненського управління Подільського регіонального департаменту у АКІБ «УкрСиббанк» на підставі наказу №71-вк від 20 лютого 2008 року.

10 травня 2011 року у звязку зі зміною структури ОСОБА_1 було переведено на посаду керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» на підставі наказу №180-вк від 10 травня 2011 року.

17 серпня 2015 року на підставі наказу №320-вк від 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління в звязку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року по цивільній справі №569/13243/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» від 17 серпня 2015 року №320-вк про звільнення ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» з 17 серпня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17 серпня 2015 року по день винесення судом відповідного рішення в розмірі 64 641 грн. 09 коп.; моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн.; витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2000,00 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», а також стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 був присутній на проголошені вказаного рішення 12 квітня 2016 року, отже він був достеменно обізнаний про його поновлення на раніше займаній посаді з 17 серпня 2015 року та про допущення рішення в цій частині до негайного виконання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Потреба у негайному виконанні обумовлюється невідкладністю підтвердженої судом вимоги позивача. Також слід враховувати, що позивач не приймається повторно на роботу, а поновлюється на раніше займаній посаді керуючого групою відділення Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» з 17 серпня 2015 року.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

А отже, на наступний день після проголошення вищезгаданого рішення, зокрема, 13 квітня 2016 року, згідно умов фактично відновленого судом трудового договору, позивач повинен був зявитись на своє робоче місце у визначений правилами трудового розпорядку банку час та приступити до виконання своїх посадових обовязків керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк».

Однак, позивачем цього виконано не було.

На думку суду, позивач помилково та безпідставно вважає, що саме 21 квітня 2016 року (робочий день в який він зявився на своє робоче місце після проголошення рішення суду) є днем укладення між ним та банком трудового договору з яким він повинен виконувати обовязки керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк».

Отже, відповідач зробив всі необхідні дії щодо негайного виконання вищезгаданого рішення Рівненського міського суду від 12 квітня 2016 року в частині поновлення позивача ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», а саме у відповідності до вимог ст.235 КЗпП України був виданий наказ №134-ВК та при зявленні позивача на його робочому місці або у будь-якому адміністративному приміщенні банку, планувалось отримати від нього трудову книжку для внесення до неї відповідних записів про поновлення на раніше займаній посаді та інші документи для поновлення кадрового обліку.

Однак, 13 квітня 2016 року позивач не зявився на своє робоче місце за адресою м.Рівне, вул.П.Полтави, ні на будь-яке інше адміністративне приміщення банку, відповідно не надав трудової книжки для внесення в неї записів про поновлення, а також не почав виконувати свої трудові обовязки керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» згідно поновлених судом з 17 серпня 2015 року трудових правовідносин (трудового договору) між ним та банком.

Оскільки 13 квітня 2016 року позивач не надав відповідачу трудової книжки для внесення в неї запису про поновлення та збереження її в банку, згідно вимог кадрового обліку, після закінчення трудового дня, кадровою службою банку на адресу позивача був направлений лист за вих. №03-3/162 з проханням зявитись з трудовою книжкою та необхідними для кадрового обліку документами.

Дата отримання листа який був направлений відповідачем позивачу жодним чином на відновлені Рівненським міським судом з 17 серпня 2015 року трудові відносини по виконанню позивачем обовязків керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», на виконання яких позивач повинен був бути присутнім на своєму робочому місці у банку за адресою м.Рівне, вул.П.Полтави, 1, починаючи з початку трудового дня 13 квітня 2016 року.

Однак, ні 13 квітня 2016 року, ні в подальші робочі дні, зокрема 14 квітня 2016 року, 15 квітня 2016 року, 18 квітня 2016 року, 19 квітня 2016 року, 20 квітня 2016 року позивач не виходив на роботу, був відсутнім на робочому місці на протязі робочого дня та не виконував в ці дні своїх трудових обовязків, згідно фактично поновленого судом з 17 серпня 2015 року трудового договору між ним та банком.

Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні актами про відсутність на роботі ОСОБА_1

Будь-яких заяв від позивача про неможливість зявлення на робоче місце у вказані в актах дати позивач на адресу банку не надавав, що в свою чергу потягнуло порушення умов трудового договору позивачем, а саме допущення прогулу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

21 квітня 2016 року в день приходу на роботу, позивач не надав документів, які б підтверджували поважність причин його відсутності на роботі в період з 13 квітня 2016 року по 20 квітня 2016 року та відмовився від надання пояснень стосовно причин своєї відсутності на роботі в зазначений період.

Дані обставини засвідчені у складеному банком 21 квітня 2016 року акті.

24 травня 2016 року АТ «УкрСиббанк» винесено наказ №186-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» 24 травня 2016 року за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, у банку були всі наявні передбачені законодавством України підставі для звільнення позивача за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

До пояснень позивача про те, що під час звільнення його відповідачем порушені вимоги чинного законодавства України щодо отримання попередньої згоди від Рівненської обласної профспілкової організації профспілки працівників культури та Первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» в Рівненській області суд відноситься критично і розцінює їх, як намагання ввести в оману суд.

Відповідно до ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Враховуючи те, що позивач є профорганізатором первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області, яка в свою чергу входить до складу Рівненської обласної організації профспілки працівників культури, 27 квітня 2016 року банк направив голові Рівненської обласної профспілкової організації профспілки працівників культури ОСОБА_2 та профорганізатору первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області ОСОБА_1 письмове подання за вих. №03/15475 щодо надання згоди на звільнення позивача за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч.4 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Однак, всупереч зазначеним вище вимогам законодавства, відповіді на подання банку від 21 квітня 2016 року за вихідним №03/15475 від первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області не надійшло.

16 травня 2016 року за підписом голови Рівненської обласної профспілкової організації профспілки працівників культури ОСОБА_2 на адресу Київського РУ АТ «УкрСиббанк» була направлена відмова за вихідним №21 від 16 квітня 2016 року про надання згоди на звільнення позивача за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Разом з тим, така відмова є необґрунтованою, в ній відсутні жодні посилання на вимоги законодавства України, які б свідчили про порушення будь-яких прав позивача зі сторони банку. У звязку з чим, банк вправі був звільнити позивача без згоди вищестоящого профспілкового органу.

Вказані обґрунтування підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-163цс14, затвердженою Постановою Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року, яка передбачає, що згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосовувати й до передбачених частиною другою статі 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Тому суд вважає, що наказ про звільнення позивача від 24 травня 2016 року є обґрунтованим та винесеним з дотриманням вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення. Поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд зокрема зясовує, чим саме підтверджуються факти заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить при цьому, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем до позовної заяви та в судовому засіданні не було подано суду письмових підтверджуючих доказів заподіяння йому фізичних і душевних страждань або втрат немайнового характеру, які сталися на думку позивача з вини відповідача, та не подав письмових доказів заподіяння такої шкоди на суму 60 000,00 грн.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги не довів, а представник відповідача їх повністю спростував належними та допустимими доказами у справі, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування витрат за надану правову допомогу, то в цій частині вимоги також не підлягають до задоволення оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки рішення ухвалено судом не на користь позивача, тому в частині вимог про стягнення судових витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.21,252 КЗпП України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та понесених витрат за надану правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :