Ухвала

іменем україни

13 липня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Львівського міжрайонного транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради м. Львова, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області, про скасування п. 1.9 рішення Брюховицької селищної ради м. Львова від 26 жовтня 2006 року № 123, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року Львівський міжрайонний транспортний прокурор в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України (далі - прокурор), Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернувся до суду з позовом до Брюховицької селищної ради м. Львова, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області, про скасування п. 1.9 рішення Брюховицької селищної ради м. Львова від 26 жовтня 2006 року № 123, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, 26 жовтня 2006 року на засіданні п'ятої сесії п'ятого скликання Брюховицької селищної ради м. Львова прийнято рішення № 123 про передачу у приватну власність громадян земельних ділянок у смт Брюховичі м. Львова. Зазначав, що згідно з п. 1.9 указаного рішення вирішено затвердити технічну документацію для видачі державного акта на право власності на землю і безоплатно передати у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельні ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,0135 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1. Вказував, що Львівською міжрайонною транспортною прокуратурою проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства у відокремленому підрозділі «Кам'янко-Бузька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», якою встановлено, що передані у приватну власність земельні ділянки згідно з п. 1.9 рішення п'ятої сесії п'ятого скликання Брюховицької селищної ради м. Львова від 26 жовтня 2006 року № 123 знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця».

Враховуючи те, що Брюховицькою селищною радою м. Львова внаслідок прийняття рішення від 26 жовтня 2006 року № 123 змінено цільове призначення указаних земельних ділянок та створено небезпечні умови експлуатації об'єктів залізничного транспорту, прокурор просив скасувати п. 1.9 рішення № 123 Брюховицької селищної ради м. Львова п'ятої сесії п'ятого скликання від 26 жовтня 2006 року щодо безоплатної передачі у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0135 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та державний акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0135 га для ведення садівництва, що розташовані у АДРЕСА_1 видані ОСОБА_3 28 листопада 2006 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року, позов задоволено.

Скасовано п. 1.9 рішення № 123 Брюховицької селищної ради м. Львова п'ятої сесії п'ятого скликання від 26 жовтня 2006 року щодо безоплатної передачі у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0135 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_3 про право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та державний акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0135 га для ведення садівництва, що розташовані по АДРЕСА_1, видані ОСОБА_3 28 листопада 2006 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішеннясудів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 26 жовтня 2006 року на засіданні п'ятої сесії п'ятого скликання Брюховицької селищної ради м. Львова прийнято рішення № 123 про передачу громадянам у приватну власність громадян земельних ділянок у смт Брюховичі.

Згідно з п. 1.9 указаного рішення вирішено затвердити технічну документацію для видачі державного акта на право власності на землю і безоплатно передати у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельні ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,0135 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1

Гарантоване ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України «Про транспорт», ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту.

Для садівництва у власність громадянам передаються землі сільськогосподарського призначення ( п. «а» ч. 3 ст. 22, ст. 35 ЗК України).

Встановлено, що згідно з Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого дорожньою проектною конторою Південно -Західної залізниці у 1962 році, та довідкою про визнання грошової оцінки земельної ділянки смт Брюховичі, виданої Львівським обласним Головним управлінням земельних ресурсів 24 жовтня 2003 року, спірні земельні ділянки зайняті об'єктами залізничної інфраструктури та знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця».

Згідно з планом земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1 (9 км. 8-9 пк перегону Рясне-2-Дубляни), при цьому розмір смуги відведення на даній земельній ділянці складає 40 метрів.

Отже, суди вірно керувалися тим, що встановлення смуги відведення залізниці необхідне перш за все для забезпечення безпеки руху залізничного транспорту та згідно з приписами ч. 3 п. 2 ст. 83 ЗК України, такі землі залізниці не можуть передаватись у приватну власність.

Встановлено також, що вилучення земельної ділянки у встановленому порядку в залізниці не проводилося. Із залізницею як суміжним землекористувачем не було погоджено акт встановлення і узгодження меж землекористувачів у натурі та не було отримано погодження на вилучення спірних земельних ділянок.

Відповідно до п. «б» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями.

Положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого і шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч. 2 п. 10 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За таких обставин суди дійшли вірного висновку про те, що п. 1.9 рішення № 123 Брюховицької селищної ради м. Львова п'ятої сесії п'ятого скликання від 26 жовтня 2006 року щодо безоплатної передачі у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельних ділянок площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0135 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а документом, що посвідчує таке право є державний акт.

Згідно з положеннями п. 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року, державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано цей документ.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання недійсними державного акта серія НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та державного акта серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0135 га для ведення садівництва, виданих ОСОБА_3 28 листопада 2006 року, підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи встановлено незаконність п. 1.9 рішення № 123 Брюховицької селищної ради м. Львова п'ятої сесії п'ятого скликання від 26 жовтня 2006 року, на підставі якого було видано оспорювані державні акти на право приватної власності на дані земельні ділянки.

До зазначених висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана