Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Надра» в особі Відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 27.02.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №22/2006/0050/Фка, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10 765,00 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,5% річних, на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, з кінцевим терміном погашення до 27.02.2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №22/2006/0050/Фка від 27.02.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №22/2006/0050/Фка. Відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати у повному обсязі перед Банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобов'язань по вказаному кредитному договору у повному обсязі.

Крім того, на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №22/2006/0050/Фка від 27.02.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено договір застави №22/2006/0050/Фка, згідно якого, останній надав в заставу автомобіль, марка «Chevrolet Aveo» SF69Y, рік випуску 2006, сірого кольору, заводський номер шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF69YE6B589724, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Запорізьким МРЕВ-1, 24 лютого 2006 року, який належить ОСОБА_2В, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ІТС №013611, виданого тим же МРЕВ 24 лютого 2006 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит на суму 10 765,00 Євро.

Однак, відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом, у звязку з чим, станом на 11.09.2014 року, заборгованість відповідачаперед Банком становить 44 335,18 Євро, з яких: 5735,41 Євро - заборгованість за кредитом; 2858,81 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1272,04 Євро сума заборгованості за комісією; 34468,92 Євро - пеня, нарахована за несвоєчасне виконання зобовязання.

Посилаючись на зазначені обставини, представник ПАТ КБ «Надра» просив суд стягнути з відповідачів суму боргу та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2015 року, за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позові та додаткових поясненнях на позов.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечували з підстав, які викладені у письмових запереченнях на позов.

Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За нормами ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом встановлено, що 27.02.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №22/2006/0050/Фка, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10 765,00 Євро на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу транспортного засобу та сплати витрат страхувальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,5% річних та платою за управління кредитом, яка сплачується позичальником протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення кредиту до 18.02.2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №22/2006/0050/Фка від 27.02.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №22/2006/0050/Фка. Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати у повному обсязі перед Банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №22/2006/0050/Фка.

Згідно укладеного договору, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2 договору поруки).

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 1.4 договору поруки).

Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цього договору (п. 5.3 договору поруки).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 10 765,00 Євро, що на момент видачі кредиту було еквівалентно 64 670 грн. 52 коп., які в цей же день були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» за придбаний ОСОБА_2 автомобіль «Chevrolet Aveo» та в якості страхових платежів.

Станом на 11.09.2014 року, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, заборгованість позичальника перед кредитором становить 44 335,18 Євро, з яких: 5735,41 Євро - заборгованість за кредитом; 2858,81 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1272,04 Євро сума заборгованості за комісією; 34 468,92 Євро - пеня, нарахована за несвоєчасне виконання зобовязання.Зазначений розрахунок відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо позовних вимог про стягнення суми боргу, з посиланням на те, що фактично ним були отримані грошові кошти у гривні, а не в доларах США, оскільки вказані доводи спростовуються наданими представником позивача доказами, зокрема, умовами укладеного кредитного договору, згідно якого вбачається, що сторонами укладено кредитний договір саме у Євро та заявою позичальника на видачу кредитних коштів у Євро, із зазначенням еквівалента у гривні станом на день видачі кредиту, що не суперечить умовам кредитного договору.

З огляду на викладені обставини, суд вважає доведеним існування у боржника заборгованості за кредитним договором №22/2006/0050/Фка в сумі 44 335,18 Євро.

Разом з тим, як встановлено судом, сторонами кредитного договору визначено кінцевий строк повернення кредиту 18.02.2011 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося 08.10.2014 року, а тому до поручителя ОСОБА_3 ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобовязання поруки, то право кредитора і обовязок поручителя по його закінченні припиняються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зобов'язання поручителя за договором поруки № 22/2006/0050 Фка, який укладено 27.02.2006 року між Банком та ОСОБА_3 припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки ПАТ КБ «Надра», як кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явив вимоги до ОСОБА_3 про виконання нею зобов'язань поручителя, а тому вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя є безпідставними та необґрунтованими у звязку з чим задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

При судовому розгляді справи відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заява про застосування строку позовної давності відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Згідно з умовами кредитного договору кінцевий строк повернення кредитних коштів за договором встановлено 18.02.2011 року. Крім того, сторонами визначено порядок сплати кредитних коштів, відсотків за користування кредитом та комісії шляхом,а саме шляхом сплати позичальником мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, який складає 253,48 Євро, щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором та з наданих суду виписок з особового рахунку, останні платежі за кредитним договором були сплачені після закінчення строку його дії, 19.09.2011 року 50 Євро, 19.10.2011 року 50 Євро, 15.11.2011 року 50 Євро, 19.01.2012 року 100 Євро, 17.02.2012 року10 Євро, 20.03.2012 року 34,41 Євро, які були зараховані Банком на сплату комісії за використання кредиту, що було підтверджено в судовому засіданні представником позивача

Відповідач ОСОБА_2 заперечував факт погашення ним кредитних коштів у 2011 та 2012 роках, зазначаючи, що останні платежі за кредитним договором він здійснював у 2010 році.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4 судом витребувано у ПАТ КБ «Надра» докази на підтвердження сплати ОСОБА_2 грошових коштів за користування кредитом у період 2011-2012 роках.

Представником ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_5 у судовому засіданні 29.04.2016 року надано суду заяви на переказ готівки за період 2011-2012 роки, відповідно до яких проводилося погашення заборгованості за кредитним договором №22/2006/0050/Фка, платником в яких зазначено ОСОБА_2 Проте, у судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» зазначив, що зазначені платежі були здійснені матірю ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка приходила до Банку з копією кредитного договору для сплати кредитних коштів за відповідача, надаючи працівникам Банку свій паспорт.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 528 ЦК України , боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Як вбачається з укладеного між боржником та кредитором кредитного договору, обовязок з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії покладено саме на позичальника ОСОБА_2 Жодних застережень щодо можливості покладення вказаного обовязку на матір позичальника кредитний договір не містить, доказів того, що вказані дії були вчинені ОСОБА_6 від імені боржника ОСОБА_2 на підставі довіреності суду не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що сплата у 2011 та 2012 році платежів за кредитним договором матірю позичальника ОСОБА_2 ОСОБА_6 не свідчить про вчинення боржником дій, спрямованих на визнання ним свого боргу, а тому в даному випадку суд вважає, що строк позовної давності не було перервано з підстав, передбачених ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Враховуючи те, що останній платіж, який визнано ОСОБА_2 було внесено 20.08.2010 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, строк дії кредитного договору закінчився у лютому 2011 року, а з позовними вимогами про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду лише у жовтні 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором слід відмовити, у звязку зі спливом позовної давності.

Посилання представника ПАТ КБ «Надра» на те, що строк позовної давності переривався, оскільки 23.07.2012 року Банком подавався позов про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, є безпідставними з огляду на наступне.

Частинами 2, 3 ст. 264, частиною 1 ст. 265 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Разом з тим переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, ст. ст. 119, 120 ЦПК України. Тому, якщо судом відмовлено у відкритті провадження (ч. 2 ст. 122 ЦПК України) або позовну заяву повернуто (ч. 3 ст. 121 Кодексу), перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості та підсудності справ.

З наданих суду документів вбачається, що дійсно 23.07.2012 року ПАТ КБ «Надра» поштовим відправленням направило до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Проте, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2012 року вказану позовну заяву було повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, із розясненням права звернутися до суду з даним позовом до належного суду за підсудністю.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що подання 23.07.2012 року позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням правил підсудності, що підтверджується ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, яка набрала законної сили та не була оскаржена позивачем, не перервало строк позовної давності, відповідно до положень ч. 2 ст. 264 ЦК України.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: К.В. Гашук