У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

в складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

при секретарі : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року про визначення частки у спільній сумісній власності за поданням начальника міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі ОСОБА_3 де заявниками є АТ ОСОБА_4 Русь і ОСОБА_5, та заінтересованими особами є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про визначення частки майна у спільній сумісній власності, подружжя, -

в с т а н о в и л а :

Так, 05.11.2015 року начальник МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в особі ОСОБА_3 звернувся в суд із поданням про визначення частки майна в спільній сумісній власності, подружжя.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.01.2016 року задоволено подання та визначено частку ОСОБА_2 у спільній сумісній власності, подружжя.

З даною ухвалою не погодились ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які подали апеляційну скаргу з якої вбачається, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виходячи із цього, просять апеляційну інстанцію скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову про відхилення вимог подання.

Представник ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_6, яка діє на підставі договору, підтримала, доводи скарги, які просила задоволити з тих підстав, що майно під час шлюбу ОСОБА_1 набула за власні кошти, яке є її особистою приватною власністю.

Представник МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в особі ОСОБА_7 заперечив, доводи скарги, так-як ОСОБА_1 не надала доказів того, що набуте майно є її особистою приватною власністю.

Представник ОСОБА_5 в особі адвоката ОСОБА_8, який діє на підставі договору, те ж заперечив, вимоги скарги, оскільки такі направлені на ухилення від виконання рішення суду.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання апеляційної інстанції не зявились. Але про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, та заяв про відкладення розгляду справи не подавали. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши й дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що дана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні МВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходить зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів за № 2п-2318/09 від 04.12.2009 року та № 308/2667/14-ц від 03.09.2014 року. За якими, державним виконавцем винесено 11.09.2014 року і 15.09.2014 року постанови про відкриття виконавчих проваджень із примусового виконання виконавчих документів.

У процесі здійснення виконавчих дій було надіслано відповідні запити до установ та організацій з яких отримано відповіді, що ОСОБА_2 не має майна, і не отримує доходи на які б можна було здійснити звернення для виконання рішень судів.

Натомість встановлено, що 19.02.2005 року, ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_9 та за час спільного проживання було придбано відповідне майно, яке на праві власності зареєстровано за останньою.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження - стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджується, що за ОСОБА_1 зареєстровано на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності від 14.05.2010 року серії ЯЯЯ № 702632; на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_2, згідно свідоцтва про право власності від 30.05.2007 року на підставі рішення № 109 Мукачівського міськвиконкому від 29.05.2007 року.

А довідкою Центру надання послуг, повязаних із використанням автотранспортних засобів з обслуговування в м. Ужгород, Ужгородського, Перечинського, ОСОБА_10 районів УДАІ УМВС України в З/о стверджено, що за ОСОБА_1 зареєстровано легковий автомобіль моделі HONDA CIVIC 1.8.I, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, та легковий автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, державний номерний знак АО6111АA.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Проте, ОСОБА_1 заперечує ту обставину, що вищенаведене майно відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно інформації про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 40259502 від 08.07.2015р. за ОСОБА_1 значиться нерухоме майно під № 30026842 за № запису 3382 в книзі 19, квартира АДРЕСА_3, яка зареєстрована 18.05.2010 року за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.05.2010 року, серія ЯЯЯ № 702632. Також значиться нерухоме майно під № 32872263 за № запису 8243 в книзі 181, квартира АДРЕСА_4, яка зареєстрована 10.10.2011 року за ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в 1/4 частині на підставі свідоцтва про право власності від 30.05.2007 року, виданого відповідно до рішення № 109 від 29.05.2007 року Мукачівського міськвиконкому, а.с. 28-31.

З даної інформації слідує і це підтверджено представником ОСОБА_6, що ОСОБА_1 набула право власності на 1/4 частину спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_4, внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Згідно положень наведених у п. 2 ст. 8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Таким чином, ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду чітко визначив, що у випадку приватизації житла виникає або спільна сумісна, або спільна часткова власність членів сімї. Слід звернути увагу, що в даному Законі не йдеться про спільну сумісну власність подружжя. Це підкріплюється і тим, що законодавець визначив порядок здійснення прав щодо розпорядження приватизованим майном, який за безпосередньою вказівкою регулюється цивільним законодавством (ст. 12 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду).

Виходячи зі змісту ст. 61 СК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, 30.05.2007 року), дана норма не визнавала обєктом права спільної сумісної власності подружжя житло, яке набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Визнаючи квартиру АДРЕСА_4, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував наведених норм права в сукупності з обставинами справи, які свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно підставності даної вимоги.

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ від 23.02.2005 року та облікової картки приватного ТЗ від 14.02.2008 року власниками легкового автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, державний номерний знак АО6111АA та легкового автомобіля моделі HONDA CIVIC 1.8.I, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, являється ОСОБА_1, а.с. 33, 34.

У суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що квартира АДРЕСА_1, легковий автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, д.н.з. АО6111АA та легковий автомобіль НОМЕР_4, являються її особистою приватною власністю не дивлячись на те, що набуте нею за час шлюбу.

Наданий представником ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційної інстанції шлюбний договір, який подружжя ОСОБА_1 уклало між собою 22 березня 2016 року, тобто напередодні судового розгляду не можна взяти до уваги. Так-як такий направлений на те, щоб уникнути ОСОБА_2 виконання рішень судів у примусовому порядку.

А звідси, виходячи із приписів ст. 60 СК України в сукупності з обставинами справи, колегія суддів дійшла до думки, що майно: квартира АДРЕСА_1, легковий автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, д.н.з. АО6111АA та легковий автомобіль НОМЕР_4, набуте подружжям ОСОБА_2 за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання таким.

Задовольняючи подання начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в особі ОСОБА_3 у цілому, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що квартира АДРЕСА_2 набута ОСОБА_1 внаслідок приватизації державного житлового фонду, хоч і під час шлюбу, а тому не підпадає під дію спільної сумісної власності подружжя.

За встановлених обставин ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам норм матеріального права у цілому, а це у відповідності до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України є підставою для часткової зміни ухвали суду по суті справи, і тим самим, задовольнивши апеляційну скаргу частково.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 10, 60, 212, 312, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2, задоволити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, змінити, виклавши резолютивну части в наступній редакції.

Поданням начальника міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі ОСОБА_3, задоволити частково.

Визначити за боржником ОСОБА_2 частку в спільній сумісній власності подружжя, що знаходиться в майні, яке зареєстровано за ОСОБА_1, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1; 1/2 частина легкового автомобіля моделі HONDA CIVIC 1.8.I, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2; 1/2 частина легкового автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, державний номерний знак АО6111АA.

У задоволенні решти вимог подання, відмовити.

Ухвала постановлена в порядку ч. 3 ст. 209 ЦПК України набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________ Судді : ______________________

______________________