АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що 05 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке 19 серпня 2009 року змінило назву на ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 800003273, за яким останній отримав кредит у розмірі 100 550 доларів США строком до 05 березня 2028 року, зі сплатою 13.5 % річних для купівлі нерухомості.

Відповідач ОСОБА_1 не виконує зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 1 097 609,93 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 958 594.04 грн.;

- заборгованість по відсотках - 79 027,35 грн.;

- пеня - 59 998,54 грн. Крім того, просив стягнути 3 654 грн. судового збору. (а.с. 1-3)

У поданих до суду першої інстанції заявах, скаргах відповідач заперечень проти позову не зазначив. (а.с.43-44, 67, 75-78, 96)

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_1 1 097 609,93 грн. заборгованості, а також 3654,00 грн. судового збору. (а.с.98-100)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував обставин та доказів по справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. (а.с.136-137)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ОСОБА_1 був сповіщений шляхом вручення повістки його представнику ОСОБА_2 (а.с.156-162)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке 19 серпня 2009 року змінило назву на ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 800003273, за яким останній отримав кредит у розмірі 100 550 доларів США строком до 05 березня 2028 року, зі сплатою 13.9 % річних для купівлі нерухомості.(а.с.5-15)

19 серпня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» змінило назву на ПАТ «Альфа-Банк».(а.с.24)

Цих обставин, підписання договору кредиту і отримання у кредит коштів сторони не заперечували. Відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов'язань за кредитним договором і гроші не повернув.

Визначення за Договором розмірів процентної ставки за користування кредитом та пені не суперечать положенням чинного законодавства.

Доводи апелянта, що Банк в односторонньому порядку і в порушення умов укладеного сторонами кредитного Договору підвищив процентну ставку до 16.50 % не знайшли підтвердження наявними у справі доказами.

Посилання апелянта на те, що у серпні 2016 року ним подано відповідний позов до районного суду колегія суддів відхилила з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, оскільки вказані обставини виникли більше ніж через півроку після ухвалення оскаржуваного рішення, а тому об'єктивно не могли бути враховані районним судом. При цьому, колегія суддів врахувала, що ОСОБА_1 не позбавлений права заявляти про перегляд рішення у цій справі за нововиявленими обставинами у випадку наявності до цього підстав.

Посилання апелянта на порушення його права на доступ до суду спростовуються наявними у справі доказами, за якими відповідач встановленим порядком був повідомлений про розгляд справи судом, подавав до суду першої інстанції заяви, скарги, клопотання, тобто користувався процесуальними права у визначеному ним обсязі. При цьому відповідач заперечень проти позову не зазначав. (а.с.43-44, 67, 75-78, 96)

На виконання положень частини 4 ст. 10 ЦПК України колегія суддів роз'яснила право надати докази погашення кредитної заборгованості, заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи щодо правильності розрахунків заборгованості виконаної Банком проте такого в апеляційному суді заявлено не було.

Обов'язок боржника ОСОБА_1 сплатити на користь Банку 1 097 609,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 958 594.04 грн.; заборгованість по відсотках - 79 027,35 грн.; пеня - 59 998,54 грн. розрахунки такої заборгованості наведені позивачем і зазначені в оскаржуваному рішенні районного суду, передбачені і відповідають змісту укладеного між Банком і ОСОБА_1 кредитного договору № 800003273 від 05 березня 2008 року.(а.с.5-15)

При цьому, розрахунок пені за несвоєчасне погашення основного боргу виконаний позивачем в межах строків позовної давності, а докази, що відповідачі або їх представники заявляли про застосування строків позовної давності у справі відсутні.

Право Банку вимагати повернення кредиту визначено п.п. 5, 6 розділу 2 кредитного Договору. (а.с.5-11)

Наведені розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове погашення заборгованості. Апелянт не надав власного розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, доводи щодо неправильності такого розрахунку зробленого позивачем спростовуються матеріалами справи.

З такими умовами за кредитним договором погодився боржник ОСОБА_1 під час його укладення, про що свідчить підпис.

На підставі ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені останнім 3 654 грн. судового збору.(а.с.4)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Лапчевська

Справа № 22-ц/796/9042/2016

Унікальний номер 464/6919/15-ц

Головуючий у першій інстанції - ВовкЄ.І.

Доповідач Левенець Б.Б.