Справа № 203/6543/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого- судді Карпенка С.Ф.
при секретарі Булеці А.В.
за участю заявника ОСОБА_1
представника заявника ОСОБА_2
представника заінтересованої особи Афанасьєвої Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Міністерство соціальної політики України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В :
03 грудня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_1 звернулась його представник адвокат Пашковська Ю.Л. з вищевказаною заявою (а.с.1-5), посилаючись на слідуючи обставини.
Весною 2014 року заявник ОСОБА_1 вступив добровольцем до добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас». В період з 07 травня 2014 року по 15 червня 2014 року заявник ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілостності держави України в районах проведення антитерористичної операції. 23 травня 2014 року у складі колони автомашин батальйону, що рухалася в напрямку с.Карлівка Донецької області, заявник попав в засідку і був обстріляний з автоматичної зброї та підствольних гранатометів. В бою отримав тяжке вогнепальне поранення, був евакуйований з місця бойових дій, доставлений до КЗ «Обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечнікова, згодом був переведений в лікарню МВС на реабіталіційне лікування.
Станом на момент звернення до суду заявник не отримав статус учасника бойових дій в силу відсутності належного законодавчого врегулювання данного питання. Крім того, після закінчення лікування заявник не мав можливості пройти військово-лікарську експертизу,оскільки не є особою, на яку розповсюджуюься положення Наказу МО України № 402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» та Наказу МВС України № 85 від 06 лютого 2001 року «Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України.
Встановлення факту участі в бойових діях та факту отримання поранення саме під час бойових дій в зоні проведення АТО, є необхідним для отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав заявника, тобто щоб до нього була можливість в подальшому застосування норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального значення».
Заявник просив встановити факт його участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області у якості (статусі) добровольця в період з 07 травня 2014 року по 15 червня 2014 року, встановити факт отримання ним 23 травня 2014 року поранення в ході бойових дій біля блокпосту в районі Карлівського водосховища с.Карлівка Марїнського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції.
В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, просили задовольнити у повному обсязі.
Представник заінтересованої особи - Кабінету Міністрів України в судовому засіданні підтвердив згоду із вимогами заявника в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи - міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи, заперечення проти заяви відсутні.
Представник заінтересованої особи - Антитерористичного центру при Службі Безпеки України в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суду надав письмову заяву, в якій вказав, що не вважає АТЦ при СБУ заінтересованою особою по справі, просив розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи, заперечення проти заяви відсутні.
Представник заінтересованої особи - Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся завчасно належним чином. Заперечень проти заяви, заперечень проти розгляду справи у відсутність представника, не надійшло.
Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.
Згідно положенням частин 1 та 2 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Заявником ОСОБА_1 ставиться питання щодо встановлення факту його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції та встановлення факту його поранення під час бойових дій в с. Карлівка Марїгнського району Донецької області в районі проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даних фактів має для заявника юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ч.1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України). Даній статті кореспондує стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Статтею 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.
Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.
Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій, в той час як загальновідомо про внесення декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі такого, як і батальйон «Донбас», в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.
Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23.10.1993 (із змінами та доповненнями), а тому, суд вважає, що у заявника є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини.
Судом встановлено, що в травні 2014 року заявник ОСОБА_1 вступив добровольцем до добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас». В період з 07 травня 2014 року по 15 червня 2014 року заявник безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілостності держави України в районах проведення антитерористичної операції. 23 травня 2014 року у складі колони автомашин батальйону, що рухалася в напрямку с.Карлівка Донецької області, заявник попав в засідку і був обстріляний з автоматичної зброї та підствольних гранатометів. В бою отримав тяжке вогнепальне поранення, був евакуйований з місця бойових дій до м.Красноармійська Донецької області для первинної хірургічної обробки ран, звідки доставлений до КЗ «Обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечнікова, згодом був переведений в лікарню МВС на реабіталіційне лікування.
Вказана інформація знайшла повне підтвердження в судовому засіданні. Так, в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які детально підтвердили, що вони з заявником входили до складу батальйону «Донбас». З травня 2014 року разом виконували бойові завдання , зокрема в Маріупольському аеропорті, в Новоселівському районі Донецької області,. 23 травня 2014 року, під час виконання завдання керівництва батальйону «Донбас» рухались у складі колони автомашин батальйону в напрямку с.Карлівка Донецької області, всі вони при цьому попали в засідку, були обстріляні з автоматичної зброї та підствольних гранатометів. Вимушені були вступити в бій, який тривався приблизно 2-3 години. В бою отримав тяжке вогнепальне поранення, був евакуйований з місця бойових дій до м.Красноармійська Донецької області для ПХО. У вказаному бої загинуло п`ять добровольців батальйону «Донбас», а п`ятеро добровольців отримали поранення, в тому числі заявник, як і свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Вказані обставини підтверджені відповідними нотаріально посвідченими заявами керівників та добровольців батальйону «Донбас»: ОСОБА_6 (а.с.10), ОСОБА_7 (а.с.12), ОСОБА_8 (а.с.13), ОСОБА_9 (а.с.16).
Належними документальними доказами суд визнав: витягами з історії хвороби (а.с.17-18, 21), виписним епикризом (а.с.22), довідкою МСЕК (а.с.19), довідкою про тимчасову непрацездатність (а.с.20), в яких зокрема відображдено отримання поранення (вогнепальне поранення нижніх кінцівок, правого колінного суглоба з дефектом медіального виростка стегна, вогнепальна поверхнева рана верхньої третини правого стегна, вогнепальна рана середньої третини лівого стегна з разможженям чотириголового м`яза стегна) саме під час виконання бойових дій в с.Карлівка Донецької області 23 травня 2014 року.
До звернення заявника до суду з вказаною заявою він звертався в різні інстанції щодо підтвердження його участі в бойових діях в складі батальйону «Донбас», зокрема станом на 23 травня 2014 року та отримання ним поранення під час бойових дій, що зокрема підтверджено листом Адміністрації Президента України (а.с.23), листом Державної служби України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції (а.с.24), листом начальника Військово-лікарняної комісії (а.с.25), зверненнями співголови депутатської групи А.К.Кінах (а.с.26, 28-30), листом Міністерства мсоціальної політики України (а.с.31), однак дії заявника були безрезультатними, що і змусило його звернутись до суду з вказаною заявою про встановлення юридичних фактів.
Станом на момент звернення до суду заявник не отримав статус учасника бойових дій в силу відсутності належного законодавчого врегулювання даного питання. Крім того, після одужання, він не мав можливості пройти ВЛК, оскільки не є особою, на яку розповсюджуються положення Наказу МО України №402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» та Наказу МВС України № 85 від 06 лютого 2001 року «Про порядок проведення війського-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового та начальницького складу в системі МВС України».
Заявник переконливо довів, що встановлення факту участі в бойових діях та факту отримання поранення саме під час бойових дій в зоні проведення АТО, є необхідним для отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав заявника, тобто щоб до нього була можливість вподальшому застосування норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального значення».
Таким чином, сукупність всіх доказів по справі дає підстави для задоволення заяви в повному обсязі.

Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 222, 235, 256- 259 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Міністерство соціальної політики України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, задовольнити.
Встановити факт участі громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стаханова Луганської області, у бойових діях під час антитерористичної операції в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в період з 07 травня 2014 року по 15 червня 2014 року.
Встановити факт отримання ОСОБА_1 23 травня 2014 року поранення в ході бойових дій біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції.
Судові витрати покласти за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: Карпенко С.Ф.