Справа № 199/4110/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Герасименко В.А.

За участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

третіх осіб ОСОБА_8

ОСОБА_9

представника третьої особи ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про встановлення факту родинних відносин, факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на домоволодіння, факту належності спадкодавцю заповіту, факту прийняття спадщини, факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин домоволодіння, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Згідно позову (з урахуванням зміни підстави та предмету позову т. 3 а.с. 172-184, т. 5 а.с. 24-25), позивач ОСОБА_1 просить суд:

-встановити факт, що ОСОБА_17ян Мойсейович був його батьком та батьком ОСОБА_18 ОСОБА_19;

-встановити факт належності ОСОБА_17яну Мойсейовичу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на імя «Барабан Луки Моисеевича»;

-встановити факт належності ОСОБА_17яну Мойсейовичу заповіту від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, згідно з яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно ОСОБА_21;

-встановити факт прийняття ОСОБА_21 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_22, який помер 30 червня 1983 року;

-встановити факт постійного проживання ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 зі спадкодавцем ОСОБА_21 на день його смерті;

-встановити факт постійного проживання ОСОБА_23 зі спадкодавцем ОСОБА_18 ОСОБА_19 (рідною бабусею) на день її смерті 28 травня 2005 року в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську;

-встановити факт постійного проживання ОСОБА_23 зі спадкодавцем ОСОБА_24 (матірю) на день її смерті 26 червня 2014 року в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську;

-визнати за позивачем право власності на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, гаражу літ. Ж, душу літ. З, вбиральні літ. И, споруд № 1-7, І, що розташоване на земельній ділянці площею 2515 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого 20 листопада 2014 року ОСОБА_23;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, видавник: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457, згідно з яким ОСОБА_24 успадкувала після померлого 30 червня 1983 року ОСОБА_25 домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську;

-скасувати запис про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 в державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно - за ОСОБА_24 на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську в цілому, внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, видавник: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1- 2457 (ОСОБА_10 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2014 року);

-визнати недійсним договір купівлі-продажу 7/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 15 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_24 і ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 1756;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 15 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_24 і ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 1748;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 липня 2015 року, серія та номер: 1709, видане ОСОБА_13 на 44/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 після померлої 26 червня 2014 року ОСОБА_24;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 21 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_13, ОСОБА_12 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 2365;

-витребувати з володіння ОСОБА_11 7/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з гаражу літ. Ж, що розташований на земельній ділянці площею 809,6 кв.м., та ОСОБА_4 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И, на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно зі свідоцтвами про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданих Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на підставі Рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1989 року в реєстрову книгу № 524 за реєстровим №144:

-42/100 частини - за батьком позивача «Барабан Лукой Моисеевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів);

-58/100 частини - за рідною сестрою заявника «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів).

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року (на підставі якого видавались вищевказані свідоцтва про право власності на домоволодіння) було узаконено за «Барабан Лукой Моисеевичем» житловий будинок А-1, за «Лысенко Василисой Лукиничной» - житловий будинок Б-1; затверджено акт часток, згідно з яким у користуванні «Барабан Луки Моисеевича» знаходиться 42/100 частки, у користуванні «Лысенко Василисы Лукиничны» знаходиться 58/100 частки вказаного домоволодіння. Батько позивача «Барабан Лукьян Моисеевич» помер 01 липня 1983 року. Згідно з заповітом від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, за свого життя «Барабан Лукьян Мусійович» залишив заповіт, яким заповідав усе своє майно ОСОБА_21 (своєму онуку - сину його дочки ОСОБА_18 ОСОБА_19). Після смерті ОСОБА_22 спадщину у вигляді 42/100 частини вказаного домоволодіння прийняв за заповітом ОСОБА_21 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки він постійно проживав у вказаному домоволодінні. 25 лютого 2005 року помер ОСОБА_21 Після смерті ОСОБА_21 відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 42/100 частин зазначеного домоволодіння. ОСОБА_21 заповіт не складав. Спадщину після смерті ОСОБА_21 у вигляді 42/100 частини домоволодіння прийняли мати ОСОБА_18 ОСОБА_19, син ОСОБА_23 та дружина ОСОБА_24. Оскільки вони постійно проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_21 до дня його смерті у цьому ж домоволодінні, вони як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України в рівних частках кожен, тобто по 14/100 частин домоволодіння кожен (42/100 : 3 = 14/100). Таким чином, станом на 25 лютого 2005 року, домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську належало:

- ОСОБА_18 ОСОБА_19 - 72/100 частин (58/100 + 14/100);

- ОСОБА_23 - 14/100 частин;

- ОСОБА_24 - 14/100 частин.

28 травня 2005 року померла ОСОБА_18, що підтверджується актовим записом про її смерть. Після смерті ОСОБА_18 відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 72/100 частин зазначеного домоволодіння. ОСОБА_18 заповіт не залишила. Спадщину після її смерті прийняв єдиний спадкоємець за законом за правом представлення - онук ОСОБА_23, оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавицею до дня її смерті у цьому ж домоволодінні. Таким чином, станом на 28 травня 2005 року, вказане домоволодіння належало:

- ОСОБА_23 - 86/100 частин (72/100 + 14/100);

- ОСОБА_24 - 14/100 частин.

26 червня 2014 року померла ОСОБА_24 Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 14/100 частин зазначеного домоволодіння. ОСОБА_24 заповіт не залишила. Спадщину після її смерті прийняв єдиний спадкоємець за законом першої черги - її син ОСОБА_23, який постійно проживав разом зі спадкодавицею до дня її смерті у домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. Отже, станом на 26 червня 2014 року, домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську належало ОСОБА_23 в цілому. 20 листопада 2014 року ОСОБА_23Г помер. Після смерті ОСОБА_23 відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську в цілому. ОСОБА_23 заповіту не складав. У встановлений законом шестимісячний строк позивач як двоюрідний дідусь ОСОБА_23 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом та Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №1147/2014. 07 травня 2015 року Державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_26 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_23 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та необхідністю встановити факт родинних стосунків з померлим ОСОБА_23 в судовому порядку. Позивачеві стало відомо, що ОСОБА_24 15 травня 2014 року було відчужено ОСОБА_12 49/100 частин вказаного домоволодіння за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованим в реєстрі за № 1748, а також ОСОБА_11 7/100 частин зазначеного домоволодіння за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованим в реєстрі за № 1756. Як зазначено в п. 2 вказаних договорів купівлі-продажу, обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою Дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457, право власності продавця ОСОБА_24 на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15, в державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 (ОСОБА_10 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2014 року)». Однак, згідно з наявними відомостями:

- від Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в реєстрі нотаріальних дій Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_24 не видавалось, в реєстрі нотаріальних дій Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2457 інша дія;

- від КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради - в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, буд. 39 - 42/100 частини за «Барабан Лукой Моисеевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів) та 58/100 за «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів), станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, буд. 39, за ОСОБА_24 Оскільки продавцю за договорами купівлі-продажу від 15 травня 2014 року ОСОБА_24 Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1-2457 не видавалось та, відповідно, в КП ДМБТІ за нею не було зареєстровано право власності на спірне домоволодіння, договори купівлі-продажу від 15 травня 2014 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстровані в реєстрі за №№ 1748 і 1756 є недійсними та також підлягає скасуванню запис про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 в державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Крім цього, після смерті ОСОБА_24 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_13 на 44/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. За вищенаведених обставин таке свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним. Також, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованого в реєстрі за № 2365, ОСОБА_13 (44/100 частки) та ОСОБА_12 (49/100 частки) продали, а ОСОБА_4 купила 93/100 частин домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. Оскільки продавцям за вказаним договором не належали на законних підставах відповідні частки відчужуваного домоволодіння, зазначений договір купівлі-продажу є недійсним. Враховуючи, що спірне домоволодіння в теперішній час знаходиться у власності за недійсними правочинами у ОСОБА_11 (7/100 часток) і ОСОБА_4 (93/100 частки), воно підлягає витребуванню на користь позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали в повному обсязі позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачка ОСОБА_4, її представник ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_8 в суді заперечили проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Заперечення обґрунтовуються недоведеності факту кровного споріднення позивача з ОСОБА_22 Вважають, що позивач не прийняв спадщину після смерті останнього і не доведено, що позивач вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідачка ОСОБА_4 є добросовісним набувачем нерухомого майна і тому воно не може бути в неї витребуване. Просять звернути увагу на те, що свідоцтво про право власності на домоволодіння на ОСОБА_22 було видане в 1989 році, при тому що ОСОБА_22 помер в 1983 році.

В суді ОСОБА_7 представник відповідача ОСОБА_11, та третя особа ОСОБА_9 заперечили проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Заперечення обґрунтували тим, що оскільки ОСОБА_22 помер в 1983 році і з цього часу припинилася його правоздатність, не може бути визнана судом належність свідоцтва про право власності, яке видане в 1989 році, померлій особі. Вважають, що позивачем не доведено, яке саме домоволодіння належало його батькові під № 29 чи під № 39. Вважають недоведеними доводи позивача про те, що позивач, ОСОБА_1 та ОСОБА_18 ОСОБА_19 є родичами. Обґрунтування позивачем позовних вимог вважають хибними. Відчуження спірного майна не відбулося поза волею власника і у позивача відсутні підстави для витребування майна у відповідача ОСОБА_11

Представник відповідача приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_14 ОСОБА_6, проти задоволення позовних вимог також заперечила в повному обсязі, оскільки нотаріальні дії вчинені відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім цього, наполягає на тому, що приватний нотаріус не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання правочинів недійсними.

Третя особа приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_16 надала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, за якими підтвердила факт посвідчення нею договору купівлі-продажу 93/100 часток спірного домоволодіння. Стверджує, що договір було посвідчено нею з дотриманням вимог чинного законодавства. Просить у задоволенні позовних вимог в частині визнання вказаного договору недійсним відмовити і справу розглянути у її відсутність.

Третя особа приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_15 надала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, за якими підтвердила факт видачі нею ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину. Наполягає на тому, що свідоцтво видане нею за наявності визначених законом підстав та з дотриманням передбаченої процедури. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити і справу розглянути у її відсутність.

Представник Органу опіки та піклування ОСОБА_10 просить справу вирішити згідно вимог закону з урахуванням інтересів дитини відповідачки ОСОБА_4

Відповідачі ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також треті особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора і Дніпропетровське міське управління юстиції, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не прибули. Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду письмову заяву, про розгляд справи за відсутності свого представника. Решта учасників розгляду про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

За довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР (т. 1 а.с. 14), в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39:

-42/100 частини за «Барабан Лукой Моисевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів);

-58/100 частин за «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів).

Обом власникам належні їм частки домоволодіння належать на підставі свідоцтв про право власності від 24 жовтня 1989 року, виданих Виконавчим комітетом Ради народних депутатів згідно рішення Виконавчого комітету АНД Ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року.

Копії відповідних свідоцтв додані до матеріалів цивільної справи (т. 1 а.с. 12, 73).

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 надано копію посвідченого ним 15 травня 2014 року за реєстром № 1756 договору купівлі-продажу 7/100 частин домоволодіння (т. 1 а.с. 158), за яким ОСОБА_24 за 23376,99 грн. продала ОСОБА_11 7/100 частин домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський. За заявою власника відчужуються 7/100 частин домоволодіння які складаються з літ. Ж-гараж. Договір містить посилання на те, що обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457. Право власності продавця на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року, в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15; в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01. Договір також містить запис нотаріуса про підписання договору сторонами за місцем фактичного мешкання продавця ОСОБА_24 за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, у звязку з хворобою останньої та на її прохання.

На момент укладення зазначеного договору ОСОБА_11 перебував у шлюбі з ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 166), яка надала заява про згоду на укладення вказаного договору (т. 1 а.с. 163).

Також, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 надано копію посвідченого ним 15 травня 2014 року за реєстром № 1748 договору купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння (т. 1 а.с. 177), за яким ОСОБА_24 за 149000 грн. продала ОСОБА_12 49/100 частин домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський. За заявою власника відчужуються 49/100 частин домоволодіння які складаються з літ. А-1 житловий будинок, літ. а-1 прибудова, літ. Г сарай, літ. Д - вбиральня. Договір містить посилання на те, що обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457. Право власності продавця на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року, в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15; в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01. Договір також містить запис нотаріуса про підписання договору сторонами за місцем фактичного мешкання продавця ОСОБА_24 за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, у звязку з хворобою останньої та на її прохання.

На момент укладення зазначеного договору ОСОБА_12 в зареєстрованому шлюбі не перебував, про що надав нотаріусу відповідну заяву (т. 1 а.с. 185).

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 також надані копії правовстановлюючих документів, які надавалися продавцем ОСОБА_24 при укладенні вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Зокрема, надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т. 1 а.с. 159), яке містить відомості про його видачу державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_27 07 вересня 1983 року та реєстрацію в реєстрі за № 1-2457. За змістом свідоцтва, нотаріусом посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22 червня 1983 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, спадкоємцем вказаного в заповіті майна ОСОБА_25, який помер 30 червня 1983 року, є ОСОБА_24. Спадкове майно, на котре видане зазначене свідоцтво, складається з двох житлових будинків з прибудовами та господарські будівлями, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 2515 кв.м. в м. Дніпропетровську, пров. Житомирський, 39, який належав померлому ОСОБА_25 на праві особистої власності на підставі свідоцтва, виданого відділом комунального господарства АНД р-на м. Дніпропетровська від 12 квітня 1976 року та зареєстрованого в Дніпропетровському Інвентарбюро 22 квітня 1976 року під номером 254-144.

Свідоцтво містить здійснений від імені Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації запис про реєстрацію права власності на зазначене домоволодіння за ОСОБА_24 11 жовтня 1983 року, про що внесено запис в реєстрову книгу під № 132-15.

Також, надано копію довідки (т. 1 а.с. 160), виданої на імя ОСОБА_24 від імені КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР 04 березня 2014 року за № 2296. За вказаною довідкою, станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, за ОСОБА_24 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 вересня 1983 року, виданого 4 ДДНК за реєстром № 1-2457, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 132 за реєстровим № 15.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 161), приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 15 травня 2014 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію за ОСОБА_24 права власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

30 липня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 709 (т. 2 а.с. 147), за яким спадкоємцем майна ОСОБА_24 є ОСОБА_13 Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 44/100 часток житлового будинку № 39, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07 вересня 1983 року та записаного в реєстрову книгу під № 132-15 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 15 травня 2014 року, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16 надано копію посвідченого нею 21 серпня 2015 року за реєстром № 2365 договору купівлі-продажу 93/100 частин житлового будинку (т. 3 а.с. 74-75), за яким ОСОБА_13 за 127916 грн. та ОСОБА_12 за 142452 грн. продали ОСОБА_4 44/100 та 49/100 частин відповідно домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський.

На момент укладення зазначеного договору ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 85), який надав заяву про згоду на укладення вказаного договору (т. 3 а.с. 86).

На час винесення рішення зареєстрованими власниками домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський, залишаються ОСОБА_4, яка є власником 93/100 частки, та ОСОБА_11, який є власником 7/100 частки.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту того, що ОСОБА_17ян Мойсейович був батьком позивача та батьком ОСОБА_18 ОСОБА_19, суд виходить з наступного.

За копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя (т. 1 а.с. 15), 11 вересня 1956 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис за № 1030 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_28 та ОСОБА_28 (дошлюбне прізвище - Нечепуренко) Лукерією Лазарівною.

Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 16), підтвердити факт народження ОСОБА_17 у 1894 році в с. Ломівка (Мануїловка) ОСОБА_29 повіту Катеринославської губернії (нині увійшло у межі Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська) неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів.

У відповідності до довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 18), в метричних книгах Миколаївської церкви, с-ще ОСОБА_29 повіту Мануйлівської волості (нині Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпропетровська) за 1919-1920 роки актового запису про народження ОСОБА_30 (ОСОБА_30) Луківни немає.

За копією запису акта про шлюб (т. 1 а.с. 83), ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_1, в січні 1952 року вступила в шлюб з ОСОБА_31 та після одруження обрала прізвище чоловіка.

Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 20), у книзі реєстрації актів цивільного стану Ломівської селищної ради Дніпропетровської області (нині Амур-Нижньодніпровський відділ РАЦС м. Дніпропетровська) є актовий запис № 217 від 20 листопада 1935 року про народження 06 листопада 1935 року дитини чоловічої статі на прізвище, імя та по-батькові ОСОБА_1 «Лукович». Батьки ОСОБА_17 «Мосійович», 42 років, українець, та ОСОБА_17 «Лукеря Лазаровна», 42 років, українка (текст у лапках відтворює орфографію документа).

Аналогічні відомості містяться в копії посвідки про народження ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 66).

При цьому, за копією паспорту позивача (т. 1 а.с. 22), ОСОБА_1 народився 06 листопада 1935 року в м. Дніпропетровську.

Позивачем надано копію висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану (т. 1 а.с. 94), яким Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 17 червня 2015 року за заявою позивача встановлено неможливість внесення змін до актового запису про шлюб його батьків та до актового запису про смерть батька заявника у звязку з недостатньою кількістю підтверджуючих документів.

Допитані судом у якості свідків ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 підтвердили той факт, що ОСОБА_22 був батьком позивача та ОСОБА_18 ОСОБА_19.

Наведені докази у своїй сукупності та взаємозвязку доводять той факт, що ОСОБА_17ян Мойсейович був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_18 ОСОБА_19, а останні, у звязку з цим, доводяться один одному рідними братом та сестрою.

Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану (т. 1 а.с. 94) Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивачеві відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб його батьків № 1030 від 11 вересня 1956 року щодо зазначення імені батька позивача та рекомендовано в судовому порядку встановити факт родинних відносин.

За приписами ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Встановлення зазначених фактів родинних відносин необхідне заявнику для реалізації його спадкових прав, а підтвердити зазначений факт іншим способом, аніж за рішенням суду, позивач не може.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині:

- встановлення факту належності ОСОБА_17яну Мойсейовичу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на імя «Барабан Луки Моисеевича»;

- встановлення факту належності ОСОБА_17яну Мойсейовичу заповіту від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, згідно з яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно ОСОБА_21;

суд виходить з наступного.

Згідно копії запису акту про смерть (т. 1 а.с. 226), 25 липня 1977 року померла ОСОБА_36 (мати позивача), яка народилася 03 травня 1893 року в м. Дніпропетровську та постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 29.

Заповіту ОСОБА_36 після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 2 а.с. 34).

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 2 а.с. 35) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_36 не звертався.

Згідно копії запису акту про смерть (т. 1 а.с. 225), ОСОБА_36 «Лукьян Моисеевич» (російською), який народився 17 лютого 1894 року в м. Дніпропетровську та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 29, помер 30 червня 1983 року.

Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області надано копію заповіту, посвідченого 22 червня 1983 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1573 (т. 2 а.с. 6), за яким ОСОБА_37 все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_21.

Вищевказаними доказами доведено, що померлий 30 червня 1983 року ОСОБА_22 за життя у правовстановлюючих документах зазначався в тому числі як ОСОБА_37 та ОСОБА_17, однак сукупність вищезазначених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить той факт, що це була одна й та сама особа батько позивача. Разом з тим, різне написання імені та по-батькові останнього є перешкодою для реалізації позивачем своїх спадкових прав.

При цьому, неузгодженість у нумерації домоволодінь 29 та 39 за показаннями свідка ОСОБА_38 виникла через те, що нумерація домоволодінь по провулку Житомирському змінювалася.

Суд враховує той факт, що зазначене свідоцтво право власності на домоволодіння видане 24 жовтня 1989 року, при тому що ОСОБА_17ян Мойсейович помер 30 червня 1983 року. Однак дійсність зазначеного свідоцтва та правомірність його видачі виходить за межі позовних вимог і з цих підстав правова оцінка цій обставині судом не надається.

З урахуванням характеру спірних правовідносин та виходячи з того, що правоздатність особи припиняється з часу її смерті, належним способом захисту прав позивача буде встановлення факту того, що зазначений в свідоцтві про право власності на домоволодіння «Барабан Лука Моисеевич» є ОСОБА_17яном Мойсейовичим, який помер 30 червня 1983 року, та того факту, що зазначений заповіт, за яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно ОСОБА_21, виданий ОСОБА_17яном Мойсейовичем, який помер 30 червня 1983 року.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_21 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_22, який помер 30 червня 1983 року, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_21 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_22, який заповів першому все своє майно.

За ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 2 а.с. 30) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_22 не звертався.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Допитані судом свідки ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 підтвердили той факт, що ОСОБА_21 як на час смерті ОСОБА_22 так і після неї постійно мешкав за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже фактично вступив у володіння спадковим майном у вигляді 42/100 частини вказаного домоволодіння та згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається таким, що прийняв спадщину.

За довідкою Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 25) ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4, з по 25 лютого 2005 року (день смерті) проживав та був зареєстрований за адресою: пров. Житомирський, б. 39.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 зі спадкодавцем ОСОБА_21 на день його смерті, суд виходить з наступного.

Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 117), ОСОБА_21 помер 25 лютого 2005 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли успадковані останнім 42/100 частини домоволодіння № 39 по пров. Житомирський, м. Дніпропетровська.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповіту ОСОБА_21 після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 4 а.с. 69-74).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_21 народився 12 лютого 1953 року від батька ОСОБА_31 та матері ОСОБА_18, що підтверджується копією запису акту про народження (т. 1 а.с. 84).

За копією запису акту про народження (т. 1 а.с. 85), ОСОБА_23 народився 15 грудня 1977 року від батька ОСОБА_21 та матері ОСОБА_24.

На підставі викладеного, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_21 згідно вимог ст. 1261 ЦК України були його мати ОСОБА_18, дружина ОСОБА_24 і син ОСОБА_23

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_21 дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 1 а.с. 199) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_21 не звертався.

За довідкою Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 23) ОСОБА_18 ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 16 вересня 1920 року по 28 травня 2005 року (день смерті) проживала та була зареєстрована за адресою: пров. Житомирський, б. 39.

У відповідності до довідки Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 24) ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 17 листопада 1977 року по 20 листопада 2014 року (день смерті) проживав та був зареєстрований за адресою: пров. Житомирський, б. 39.

Допитані судом свідки ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 підтвердили той факт, що ОСОБА_18, ОСОБА_24 та ОСОБА_23 на час смерті ОСОБА_21 постійно мешкали разом з останнім за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

Виходячи із визначеної ст. 1267 ЦК України рівності часток спадкоємців у спадковому майні, ОСОБА_18, ОСОБА_24 та ОСОБА_23 після смерті ОСОБА_21 успадкували по 14/100 часток зазначеного домоволодіння.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_23 зі спадкодавцем ОСОБА_18 ОСОБА_19 на день її смерті 28 травня 2005 року, в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, суд виходить з наступного.

Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 116), ОСОБА_18 ОСОБА_19, яка народилася 16 вересня 1919 року, померла 28 травня 2005 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли належні померлій 72/100 частин зазначеного домоволодіння (58/100 + 14/100).

Заповіту ОСОБА_18 після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 1 а.с. 200).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

ОСОБА_23, як онук ОСОБА_18, на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦЦ України спадкував ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові ОСОБА_21, якби він був живим на час відкриття спадщини, отже є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення.

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_18 дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 1 а.с. 199) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_18 не звертався.

Допитані судом свідки ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 підтвердили той факт, що ОСОБА_23 на час смерті ОСОБА_18 постійно мешкав разом з останньою за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину та успадкував належні померлій 72/100 частини зазначеного домоволодіння.

З огляду на викладене, позовні в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_23 зі спадкодавцем ОСОБА_24 (матірю) на день її смерті 26 червня 2014 року, в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, суд виходить з наступного.

Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 239), ОСОБА_24 померла 26 червня 2014 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Остання за життя видала заповіт, посвідчений 10 липня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_39 (т. 4 а.с. 152), за яким належну їй земельну ділянку площею 4,290 га, розташовану на території Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області заповіла ТОВ «ТЕЛЕМІСТ». Решта майна та майнових прав ОСОБА_24 заповітом охоплені не були.

ОСОБА_23, як син померлої, згідно вимог ст. 1261 ЦК України був спадкоємцем за законом першої черги.

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_24 дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 надана копія спадкової справи до майна ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 103-151) яка містить заяву від ОСОБА_13, датовану 01 квітня 2015 року, за якою останній повідомив нотаріуса про прийняття спадщини з усіх передбачених законом підстав та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину (т. 2 а.с. 106).

ОСОБА_23 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Допитані судом свідки ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 підтвердили той факт, що ОСОБА_23 на час смерті ОСОБА_24 постійно мешкав разом з останньою за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, скасування запису про право власності та визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 липня 2015 року, суд виходить з наступного.

З копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 62, 118) вбачається, що ОСОБА_23 помер 20 листопада 2014 року. Місцем проживання померлої особи зазначено м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Заповіту ОСОБА_23 після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 4 а.с. 143-146).

Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надана копія спадкової справи до майна ОСОБА_23 (т. 1 а.с. 55-85).

Спадкова справа містить заяву ОСОБА_1 від 02 грудня 2014 року нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_23 у якості спадкоємця за законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є рідним дядьком батька ОСОБА_23, отже згідно вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем за законом пятої черги після смерті останнього.

Вирішуючи питання щодо майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_23, суд виходить з того, що останній, як зазначалося вище, успадкував після смерті ОСОБА_21 14/100 часток спірного домоволодіння, а також після смерті ОСОБА_18 72/100 частини спірного домоволодіння.

Щодо майна, успадкованого ОСОБА_23 після смерті матері ОСОБА_24, суд виходить з того, що як вже було встановлено судом, 30 липня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 709 (т. 2 а.с. 147), за яким спадкоємцем майна ОСОБА_24 є ОСОБА_13 Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 44/100 часток житлового будинку № 39, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07 вересня 1983 року та записане в реєстрову книгу під № 132-15 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 15 травня 2014 року, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на запит суду повідомлено, що ні за датою 07 вересня 1983 року ні за реєстровим № 1-2457 після смерті ОСОБА_22 спадкова справа не знайдена (т. 1 а.с. 197). В реєстрі нотаріальних дій Четвертою дніпропетровською нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_24 не видавалось а за реєстровим номером 1-2457 інша дія (т. 2 а.с. 5).

Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на запит суду надана інформація про те, що згідно даних архіву Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори після померлого 30 червня 1983 року ОСОБА_25 спадкова справа не заводилася та будь яких заповітів від мені останнього не зареєстровано (т. 2 а.с. 27).

КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР на запит суду надана інформація (т. 1 а.с. 241), за якою лист за вихідним № 2296 від 04 березня 2014 року щодо зареєстрованого власника домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, 39, ними не надавався і в реєстровій книзі № 132 за реєстровим № 15 відсутні відомості про реєстрацію прав власності за ОСОБА_24 на буд. 39 по пров. Житомирському в м. Дніпропетровську. Додатково повідомили, що станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, за ОСОБА_24.

Крім цього, судом було досліджено оригінал інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39 (т. 1 а.с. 242-250, т. 2 а.с. 4), який містить відомості про те, що вперше право власності на житлові будинки та господарчі будівлі за зазначеною адресою було зареєстроване за ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ОСОБА_19 з частками у праві власності 42/100 та 58/100 відповідно 24 жовтня 1989 року на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 507/12 від 11 серпня 1989 року (т. 1 а.с. 249).

До зазначеного часу житлові будинки та господарчі будівлі мали статус самовільно зведених і були введені в експлуатацію лише 11 серпня 1989 року (т. 1 а.с. 247-248).

До 31 грудня 2012 року включно матеріали інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння не містять відомостей про перехід права власності на нього до інших осіб.

Наведені докази в своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457, згідно з яким ОСОБА_24 успадкувала після померлого 30 червня 1983 року ОСОБА_25 домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, є сфальсифікованим, Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою не видавалося і право власності на домоволодіння на підставі зазначеного свідоцтва за ОСОБА_24 в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР не реєструвалося.

За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-32цс13 від 12 червня 2013 року, згідно якого суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту права позивача, необхідним для подальшої реалізації його спадкових прав, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, є, у межах заявлених позовних вимог, визнання недійсним зазначеного сфальсифікованого свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_24 на підставі вказаного свідоцтва, та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого після смерті ОСОБА_24 на підставі вищевказаного недійсного свідоцтва.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 7/100 частини спірного домоволодіння від 15 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_24 і ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за № 1756, суд виходить з того, що згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як було встановлено судом, на момент укладення зазначеного договору ОСОБА_24 була такою, що успадкувала 14/100 частин домоволодіння після смерті свого чоловіка ОСОБА_40 і спадщина згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини, отже розпорядилася майном, на яке вона мала майнові права.

ОСОБА_1 не є стороною зазначеного договору купівлі-продажу та не є і заінтересованою особою, оскільки укладенням вказаного договору його права чи інтереси порушені не були, отже не є визначеною ч. 3 ст. 215 ЦК України особою, яка має право заперечувати в суді дійсність правочину на підставах, встановлених законом.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, згідно якого відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Оскільки права позивача укладенням зазначеного договору порушені не були, такі права не потребують судового захисту і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнати недійсним договору купівлі-продажу 49/100 частин спірного домоволодіння від 15 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_24 і ОСОБА_12, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за № 1748, суд виходить з наступного.

Дійсність зазначеного договору заперечується позивачем як спадкоємцем ОСОБА_23, оскільки при укладенні вказаного правочину, за твердженням позивача, ОСОБА_24 було здійснене відчуження майна ОСОБА_23, яке позивач мав право спадкувати.

Вирішуючи питання щодо того, чи були порушені права позивача укладенням зазначеного правочину, суд виходить з того, що поняття порушення права включає в себе як обєктивний критерій наявність фактичних обставин, які свідчать про порушення права, так і субєктивних критерій сприйняття особою певних діянь як таких, що порушують її право.

Оскільки право позивача в цій частині є похідним від права ОСОБА_23, суд враховує, що на час відчуження ОСОБА_24 49/100 частин спірного домоволодіння, як і 7/100 частин спірного домоволодіння за вищевказаним договором, її син ОСОБА_23 постійно мешкав з нею, знав (не міг не знати) про відчуження частин домоволодіння, оскільки ще за життя ОСОБА_24 на території домоволодіння були розпочаті будівельні роботи, та будь-яким чином не висловлював свою незгоду з таким відчуженням, у суду відсутні підстави для висновку про те, що відчуження частини домоволодіння відбулося поза волевиявленням останнього і що останній сприймав зазначений правочин як такий, що порушує його право.

Оскільки за приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за сукупності вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що права позивача укладеним договором не порушені, і відповідно такі позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_23 увійшли майнові права останнього на 44/100 частки спірного домоволодіння і такі права були успадковані позивачем ОСОБА_1

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 93/100 частини спірного домоволодіння від 21 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_13, ОСОБА_12 і ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованого в реєстрі за № 2365, суд виходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як встановлено, судом, ОСОБА_13 здійснив відчуження 44/100 часток спірного домоволодіння, які йому належали на підставі свідоцтва про право на спадщину, визнаного судом недійсним, що обумовлює його недійсність з моменту видачі.

Здійснивши відчуження 44/100 часток спірного домоволодіння ОСОБА_13 порушив права позивача, який на час укладення оспорюваного правочину прийняв спадщину після смерті ОСОБА_23 та набув майнові права на зазначену частку домоволодіння.

При цьому, відчуженням за цим же правочином ОСОБА_12 своєї частки домоволодіння права позивача не порушені, оскільки ОСОБА_12 реалізував свої права як дійсного власника частини домоволодіння на розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині відчуження ОСОБА_13 44/100 частин зазначеного домоволодіння за 127916 гривень ОСОБА_4

Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування з володіння ОСОБА_11 7/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з гаражу літ. Ж, що розташований на земельній ділянці площею 809,6 кв.м., суд виходить з того, що такі позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання відповідного договору купівлі-продажу недійсним і задоволенню також не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування з володіння ОСОБА_4 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И, суд виходить з того, що позовні вимоги в частині витребування 49/100 частин домоволодіння є похідними від позовних вимог про визнання відповідних договорів купівлі-продажу недійсними і задоволенню з цих підстав також не підлягають.

Щодо позовних вимог про витребування решти 44/100 частин домоволодіння, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-164цс12 від 23 січня 2013 року, згідно якого в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_23 у вигляді 44/100 частин домоволодіння, у нього незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на це майно, виникли майнові права, які згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України підлягають судовому захисту у випадку їх порушення, невизнання або оспорювання.

За ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За запереченнями відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, відповідачка є добросовісним набувачем частини домоволодіння, і тому зазначене нерухоме майно, на їх дімку, не може бути у останньої витребуване.

Суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 10 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за якими відповідно до частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Суду не надавалися докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 знала, чи могла знати про те, що ОСОБА_13 не мав права відчужувати частину домоволодіння.

Окрім цього, відповідачка ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_8, які за їх клопотанням були допитані в якості свідків, показали, що вони не знали та не могли знати про наявність перешкод до вчинення правочину.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно є добросовісним набувачем спірного домоволодіння.

При цьому, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-619цс15 від 01 липня 2015 року, згідно якого установивши, що позивачка не мала наміру відчужувати належний їй житловий будинок, повноваженнями щодо його відчуження представника не наділяла, дії останнього не відповідали її волі та що вона не схвалила в подальшому вчинений від її імені правочин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що належне їй на праві власності майно вибуло поза її волею, а відтак спірний житловий будинок підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь позивачки відповідно до статті 388 ЦК України.

Судом встановлено, 44/100 частини спірного домоволодіння вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею, і за таких обставин, позивач, як спадкоємиця, яка прийняв спадщину у вигляді зазначеної частини домоволодіння, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України має право витребувати її від набувача.

При цьому суд враховує, що за копією технічного паспорту на домоволодіння (т. 1 а.с. 6-10), станом на 16 червня 1989 року домоволодіння з адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, складалося з житлових будинків літ. А та Б, сараїв літ. В та Г, погребу літ. підГ, вбиральні літ. Д, колодязя літ. К, літньої кухні літ. Е, огородження № 2, замощення літ. І.

Разом з тим, станом на 01 липня 2015 року це ж домоволодіння складається з житлових будинків літ. А-1 та Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, гаражу літ. Ж, душу літ. З, вбиральні літ. И, незавершеного будівництва літ. Л, споруд № 1-7, І, що підтверджується копією відповідного технічного паспорту (т. 2 а.с. 43-51). За актом інженера з ІНМ (т. 2 а.с. 50), сарай літ. Г та вбиральня літ. Д знесені.

Інші докази щодо складу домоволодіння суду не надавалися.

Суд враховує, що при відчуженні ОСОБА_24 частин домоволодіння ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були визначені конкретні будівлі, які відчужувалися, і саме за таким описом нерухомого майна за останніми здійснювалася реєстрація права власності на частини домоволодіння.

Зокрема, ОСОБА_11 був придбаний гараж літ. Ж, а ОСОБА_12 - житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1, сарай літ. Г та вбиральня літ. Д.

Таким чином, ОСОБА_1 були успадковані 44/100 частини домоволодіння, які складаються з житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами літ. Б1-1, б-1, б1-1, ганком літ. б, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., сараю літ. В, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И.

На підставі викладеного, витребуванню від ОСОБА_4 на користь позивача піддягають 44/100 частини домоволодіння у складі вищевказаних житлового будинку та господарських будівель, які були позивачем успадковані.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за якими при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

07 травня 2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_26 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39. Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не надано документи, які підтверджують факт родинних стосунків з померлим та не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно. Також, нотаріус за наданими ОСОБА_1 документами не може встановити коло спадкоємців після ОСОБА_23 Крім цього, право власності на домоволодіння № 39 по пров. Житомирському в м. Дніпропетровську за довідкою БТІ зареєстроване за іншими особами

Суд виходить з того, що на цей час наявні обєктивні перешкоди для реалізації позивачем спадкових прав на 44/100 частини домоволодіння.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За наведених обставин, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на успадковані 44/100 частини домоволодіння також підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на решту частину домоволодіння задоволенню не піддягають з підстав, викладених вище.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 1096,20 грн. (т. 1 а.с. 1, 97), з яких за позовні вимоги майнового характеру 243,60 грн. та за позовні вимоги немайнового характеру 852,60 грн. Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між позивачем і відповідачами ОСОБА_13 та ОСОБА_4, як належними відповідачами за задоволеними судом позовними вимогами.

Розподіляючи витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги немайнового характеру, суд враховує розяснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені частково, відповідні судові витрати розподіляються між зазначеними сторонами порівну, тобто по 81,20 грн. (243,60 / 3).

Розподіляючи судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру, суд виходить з того, що за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, дійсною ринковою вартістю 127916 грн. (т. 3 а.с. 97-100).

З огляду на викладене, судові витрати у розмірі 852,60 грн. піддягають покладенню в рівних частках на відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_4 у розмірі по 426,30 грн. (852,60 / 2).

Недоплачений судовий збір у розмірі 426,56 грн. (127916 х 1% - 852,6) піддягає стягненню з відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_4 у розмірі по 213,28 грн. (426,56 / 2) до доходу держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про встановлення факту родинних відносин, факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на домоволодіння, факту належності спадкодавцю заповіту, факту прийняття спадщини, факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин домоволодіння, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння- задовольнити частково.

Встановити факт того, що померлий 30 червня 1983 року ОСОБА_17ян Мойсейович був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_23 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) ОСОБА_19.

Встановити факт того, що зазначений в свідоцтві про право власності на домоволодіння № 39 по пров. Житомирський м. Дніпропетровська, виданому 24 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська у якості власника 42/100 частин домоволодіння, «Барабан Лука Моисеевич» є ОСОБА_17яном Мойсейовичим, який помер 30 червня 1983 року.

Встановити факт того, що заповіт, посвідчений 22 червня 1983 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 за реєстром № 2-1573, за яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно ОСОБА_21, виданий ОСОБА_17яном Мойсейовичем, який помер 30 червня 1983 року.

Встановити факт того, що ОСОБА_21 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_22, який помер 30 червня 1983 року.

Встановити факт того, що ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 постійно проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_21 на час відкриття спадщини після смерті останнього.

Встановити факт того, що ОСОБА_23 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_18 ОСОБА_19 на час відкриття спадщини після смерті останньої 28 травня 2005 року за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Встановити факт того, що ОСОБА_23 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_24 на час відкриття спадщини після смерті останньої 26 червня 2014 року за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457, згідно з яким ОСОБА_24 успадкувала після померлого 30 червня 1983 року ОСОБА_25 домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську.

Скасувати запис про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, за ОСОБА_24 на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську в цілому, внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, видавник: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457 (ОСОБА_40 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2014 року).

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 липня 2015 року, серія та номер: 1709, видане ОСОБА_13 на 44/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 після померлої 26 червня 2014 року ОСОБА_24.

Визнати договір купівлі-продажу 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 21 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_13, ОСОБА_12 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 2365, недійсним в частині відчуження ОСОБА_13 44/100 частин зазначеного домоволодіння за 127916 гривень ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_23, який помер 20 листопада 2014 року, на 44/100 частини домоволодіння № 39 по пров. Житомирський м. Дніпропетровська, які складаються з житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами літ. Б1-1, б-1, б1-1, ганком літ. б, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., сараю літ. В, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 44/100 частини домоволодіння № 39 по пров. Житомирський м. Дніпропетровська, які складаються з житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами літ. Б1-1, б-1, б1-1, ганком літ. б, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., сараю літ. В, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі по 507 (пятсот сім) гривень 50 (пятдесят) копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_4 до доходу держави судовий збір у розмірі по 213 (двісті тринадцять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок з кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :