Справа № 450/2313/11 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/225/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2013 року у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2013 року вищезазначений позов задоволено.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованість в розмірі 357 207,72 грн.

Суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від10 липня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення суду.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в загальному порядку, однак, апеляційну скаргу в частині оскарження заочного рішення ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто апелянту на підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що обовязковою умовою укладення кредитного договору №472/07/02 з подальшими змінами та доповненнями, укладеного між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» 15 листопада 2007 року було укладення договору страхування між кредитором та страховою компанією «ВіЕйБі життя».

Апелянт звертає увагу на те, що внаслідок падіння він отримав тяжку травму і став інвалідом другої групи, що спричинило різке зменшення сімейних доходів та неможливість виконувати належним чином зобовязання перед банком.

Крім того, апелянт стверджує, що страхова компанія «ВіЕйБі життя» припинила діяльність, а її правонаступником стала компанія ПАТ «Юпітер Страхування життя вієнна інсурансе груп», яка заперечила настання страхового випадку та не була залучена судом першої інстанції до участі в справі з метою обєктивного дослідження матеріалів справи.

За зазначених вище обставин, апелянт вважає неправомірним розрахунок щодо сплати штрафних санкцій і пені.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив.

В судове засідання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_5 не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання (а.с.194-196), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без їх участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Таким чином суд, розглядаючи заяву в порядку позовного провадження повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Матеріалами справи встановлено, що 15 листопада 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (в подальшому найменування юридичної особи було змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №472/07/02 із наступними додатковими угодами про внесення змін до кредитного договору.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США.

Кредит видавався строком до 14 листопада 2017 року включно з відсотковою ставкою 13% річних.

Згідно з п. 1.4.1 кредитного договору, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 88,38 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 16 травня 2008 року, сторони погодили збільшити розмір кредитування на 10 000,00 доларів США, тобто загальна сума кредиту становила 35 000,00 доларів США, змінивши також відсоткову ставку за користування кредитними коштами, встановивши таку в розмірі 14,5% річних. Щомісячна плата за обслуговування кредиту була встановлена в розмірі 0,1% річних від суми кредиту. Згідно з додатковою угодою №2 від 29 квітня 2009 року, строк користування кредитними коштами був продовжений до 12 листопада 2027 року.

У відповідності до п. 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно з умовами, що визначені в п. 2.5.1 кредитного договору. Не пізніше терміну визначеного в п. 1.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник допустив прострочення сплати кредитної заборгованості всупереч умовам кредитного договору, на підставі чого банк набув право на дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що за неналежне виконання зобов'язання позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неналежно виконаного грошового зобов'язання.

Для забезпечення виконання кредитного договору укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позичальником ОСОБА_3 з ОСОБА_4 15 листопада 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором.

Цього ж дня, 15 листопада 2007 року для забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за зазначеним кредитним договором, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки (із додатковими угодами до нього), згідно з яким іпотекодавець передала позивачу в заставу власне майно - житловий будинок №1397 та земельну ділянку, площею 0,1388 га., що знаходяться в с. Шоломинь, Пустомитівського району, Львівської області.

Позичальник припинив повертати кредитні кошти з відповідними відсотками, у звязку з чим позивач скеровував на адресу відповідачів письмові вимоги №ЛВ-32/3-1395 від 17 листопада 2011 року, №ЛВ-32/3-1396 від 17 листопада 2011 року та №ЛВ-32/3-1397 від 17 листопада 2011 року (а.с.26-28) про необхідність погашення заборгованості, що виникла перед банком на підставі кредитного договору №472/07/02 від 15 листопада 2007 року.

У звязку з невиконанням відповідачами зазначених письмових вимог, позивач 16 грудня 2011 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість станом на 15.05.2012 р. в розмірі 357 207,72 грн., яка складається з: тіла кредиту - 31965,52 доларів США, відсотків - 10880,11 доларів США, що разом в перерахунку на національну одиницю України становить 342336,58 грн. та 1855,95 грн. комісії і 13015,19 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк свої зобов'язання за кредитним договором №472/07/02 від 15.11.2007 року та додатковими угодами до нього виконав у повному обсязі, а відповідачі своїх зобов'язань належним чином не виконали, тому в силу вимог закону з урахуванням умов означеного кредитного договору дійшов правильного висновку, що зазначену заборгованість належить стягнути в судовому порядку.

Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі про наявність договору страхування кредитного ризику та наявність судового спору про це не підтверджується жодними доказами та, крім цього, не спростовують наявність заборгованості, яка виникла у звязку із невиконанням позичальником своїх обовязків. Отримана травма, та як наслідок інвалідність 2-ої групи ОСОБА_3 також не є підставою, яка звільняє відповідача від виконання кредитних зобовязань перед банком. Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах закону та не можуть бути підставою для скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2013 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6