09.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/7121/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я 205/7121/15

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Басової Н.В.,

при секретарі - Сахончик Я.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28 вересня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що 01 лютого 2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір № 35.1/II-266.08.1. Одними із істотних умов договору були: загальна сума кредиту 467 270,00 доларів США, строк погашення до 31 січня 2033 року, відсотки за користування кредитом 12 % на рік, щомісячна плата за обслуговування кредиту 0,2 %від суми виданого кредиту, сума щомісячного платежу по тілу кредиту 1557,57 доларів США. Протягом періоду дії кредитного договору були виконані всі його умови, а саме, підписано договір іпотеки, застави, кредитні кошти використані за цільовим призначенням (оплата вартості обєкта інвестування), надано до Банку відповідні документи, щомісячно здійснено відповідні платежі. Але у звязку з фінансовими негараздами, які були спричинені настанням світової фінансової кризи, позивач не зміг вчасно, згідно з графіком погашення кредиту, погашати фінансові зобовязання перед Банком. Під час укладання кредитного договору позивач не міг навіть передбачити, що офіційний курс долара може значно зрости. Таким чином, нарахуванням банком несправедливо високої пені призвело до неспроможності позичальника оплачувати щомісячні платежі та відсотки. Умови кредитного договору щодо обовязкового погодження із відповідачем страхової компанії, з якою позивач має укладати договори страхування заставного майна є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати договорів страхування. Позивач просив визнати кредитний договір № 35.1/II-266.08.1 від 01 лютого 2008 року недійсним з моменту його укладання; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати двосторонню реституцію, а саме, зобовязати ПАТ «Родовід Банк» повернути ОСОБА_1, сплачені по вказаному кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, тощо; зобов`язати відповідача прийняти у ОСОБА_1 суму залишку заборгованості рівними частинами, у термін не менший, ніж передбачалось кредитним договором; стягнути судові витрати.

Позивач про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, письмово просив слухати справу у його відсутність, направили письмові заперечення, згідно яких просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступник якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 35.1/II-266.08.1, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 467 270,00 доларів США на строк до 31 січня 2033 року (а.с.8-11). Згідно умов договору позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 12 % річних, щомісячна плата позичальника за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,2 %, що нараховується на суму виданого кредиту та сплачується в гривні за курсом НБУ.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено у ч.2 цієї статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками, є договором про надання споживчого кредиту; а отже, на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з ч. 2, п. 3, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Суд не погоджується із твердженням позивача щодо несправедливості умов кредитного договору, а саме, п. 4.7 кредитного договору про встановлення вимоги щодо сплати позичальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості, оскільки ОСОБА_1 ознайомлений з умовами Кредитного договору та не мав до них будь-яких заперечень і, погодившись із ними, підписав. На момент укладення договору сторони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними.

Підписавши вказану угоду, позивач погодилася із їх змістом, у тому числі з терміном повернення кредитних коштів, порядку нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як зазначено у ч. 1 ст.628 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчиненої іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Доводи позивача про наявність в нього скрутного матеріального становища не можуть бути прийняті судом, так як позивачем не надано жодних доказів. що підтверджують дані обставини.

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами.

Умови кредитного договору задовольняли позивача на протязі значного часу, позичальник сплачував кредит, тим самим погоджувався зі всіма його істотними умовами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

У той же час, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однак, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що кредитний договір суперечив нормам цивільного законодавства України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства на момент його укладання.

Судом встановлено, що при укладенні договорів ОСОБА_1 мав вільне волевиявлення на вчинення правочину, що підтверджується його підписом на кредитному договорі. Сторони мали достатній обсяг дієздатності для укладення спірного кредитного договору та спрямованість на настання правових наслідків, обумовлених ним.

У звязку з чим є безпідставними твердження позивача щодо обовязкового погодження із відповідачем страхової компанії, оскільки сторони договору на власний розсуд визначають його умови.

Таким чином забезпечується принцип свободи договірних відносин, а позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до укладеного кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів про наявність одночасно чотирьох умов передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, які б могли бути підставою для розірвання кредитного договору у разі істотної зміни обставин, якими сторона керувалася при укладенні договору.

Згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Басова