Ухвала

іменем України

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Переслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати факт його проживання з відповідачем ОСОБА_7 однією сім'єю з жовтня 2006 року по січень 2010 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що в період з 2006 року по 2008 рік проживав спільно із відповідачкою в м. Києві, а з часу придбання у спільну власність будинку АДРЕСА_1 по січень 2010 року - в даному будинку. У цей час сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, визнавали один одного громадянським чоловіком та дружиною, вели спільне господарство.

Рішенням Переслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вели спільне господарство та проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 року по січень 2010 року, що визнала відповідач.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 16 жовтня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвінчалися в Храмі Святої Троїці в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області та з цього часу проживали як подружжя однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

24 червня 2008 року вони придбали в рівних частках по Ѕ частини житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, у якому з 2008 року проживають ОСОБА_7 без реєстрації та ОСОБА_6, який зареєстрований у будинку з 2013 року.

Протягом цього періоду вони придбали певні речі домашнього вжитку (телевізор, супутникові антени, диван, крісло, кухню) та проводили ремонтні роботи в будинку.

Згідно з довідкою Великокаратульської сільської ради № 996 за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно із записами земельно-кадастрової книги рахується земельна ділянка площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Великокаратульської сільської ради від 08 серпня 2008 року № 154 сторонам передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_7 підтвердила факт проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період, який він зазначає - з жовтня 2006 року по січень 2010 року, вказавши, що фактично вони проживали спільно довший період - з 2005 року по жовтень 2011 року.

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦПК України та правової природи окремого провадження, встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

Вирішуючи спір та встановивши факт проживання сторін без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив і не уточнив, з якою метою позивач звернувся до суду з позовом для встановлення цього факту та для вирішення яких позовних вимог йому це потрібно, не з'ясував, чи пов'язано це зі спором про право і якщо так, то з яким.

А встановивши, що сторонами під час спільного проживання придбане, крім житлового будинку, інше майно, про поділ якого може в подальшому звернутися позивач, суд не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не роз'яснив позивачу право заявити такі вимоги, дійшов помилкового висновку про можливість розгляду питання про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без вирішення майнового спору, зробив передчасний висновок про задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Переслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення Переслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович