Справа № 586/878/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/404/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є спадкоємицею ОСОБА_13, який помер 09 серпня 2008 року. Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі, на майнову частку (пай) члена КСП (майновий сертифікат) у колективному майні СТОВ імені Чкалова, с. Стягайлівка, Середино-Будського району, Сумської області, вартістю 5308,51 грн.

Посилаючись на те, що створена загальними зборами співвласників майнових паїв членів КСП (майнових сертифікатів) комісія з продажу майна, що належить співвласникам майнових паїв, незаконно відмовилась виплачувати їй грошові кошти, отримані від продажу у 2015 році майна, як співвласнику майнового паю, на загальну суму 9659 грн., позивач просила стягнути з членів комісії на свою користь вказані грошові кошти, як безпідставно набуті та збережені відповідачами, а також проценти за користування її грошовими коштами у розмірі 927,36 грн.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої не враховано обставини того, що позивач стала співвласником майнових паїв членів СТОВ ім. Чкалова з часу відкриття спадщини, тобто з 09 серпня 2008 року, тому з того часу має право на одержання грошових коштів від продажу будь-якого спільного майна співвласників майнових паїв членів вказаного КСП, розмір яких повинен визначатися пропорційно до розміру майнового паю.

Крім того, як вважає позивач, висновок суду першої інстанції щодо розміру самого майнового паю виходить за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_14 про задоволення апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_5 та представника відповідачів ОСОБА_15 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 серпня 2008 року помер ОСОБА_13, спадкоємицею якого є позивач ОСОБА_3 (т.1, а.с.7).

13 лютого 2009 року ОСОБА_3 одержала свідоцтво про право спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельних ділянок площею 5,7857 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Стягайлівської сільської ради Середино-Будського Сумської області, що належали спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії СМ № 143799, СМ № 143938, СМ № 143874, СМ № 143992, виданих Середино-Будською райдержадміністрацією 24 червня 2003 року на підставі розпорядження голови Середино-Будської районної державної адміністрації від 23 червня 2003 року за № 138 та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 244, 245, 246, 250, з кадастровими номерами №№ 020020187, 020010037, 020010038, 020030110 (т.1, а.с.8).

Свідоцтво ж про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з майнової частки (паю) члена КСП (майновий сертифікат) у колективному майні СТОВ ім. Чкалова, місцезнаходження якого: с. Стягайлівка Середино-Будського району Сумської області, вартістю 5308,51 грн. ОСОБА_3 одержала 02 березня 2015 року (т.1, а.с.9).

Загальними зборами членів КСП ім. Чкалова від 09 лютого 2000 року була створена комісія з розпаювання землі, майна та реформування господарства (т.2, а.с.40).

За договором оренди від 08 квітня 2011 року, укладеного між співвласниками майна, що належить їм на праві спільної часткової власності, в особі голови комітету ОСОБА_16, та СТОВ ім. Чкалова, останнє отримало в оренду основні та оборотні засоби загальною вартістю 235489,31 грн. строком на 5 років на умовах сплати орендної плати в розмірі 1 відсотка вартості основних та оборотних засобів не пізніше 31 грудня поточного року (т.1, а.с.97-99).

Зборами співвласників майнових паїв с. Стягайлівка Середино-Будського району Сумської області від 10 лютого 2015 року було вирішено питання про передачу майна, взятого в оренду СТОВ ім. Чкалова, пайовикам, а також були внесені зміни до складу комісії з продажу майна, що належить співвласникам майнових паїв на праві спільної часткової власності, та затверджено склад комісії, членами якої є відповідачі: ОСОБА_6 (голова комісії), ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_5. Крім того, шляхом поіменного голосування пайовики надали дозвіл обраній комісії реалізувати майно, що було повернуто з оренди пайовикам згідно акту передачі від 02 січня 2015 року (т.1, а.с.193).

Разом з тим, на зборах співвласників майнових паїв, яке відбулось в присутності 53 чоловік та оформлено протоколом від 25 лютого 2015 року, враховуючи, що ОСОБА_3 оформила свідоцтво про право на спадщину 02 березня 2015 року, в той час як отримувала кошти за майнові паї з 2009 року, було прийнято рішення, що так як позивачка протягом декількох років незаконно отримувала орендну плату та кошти за продане майно, не видавати їй у лютому 2015 року кошти за продаж майна, а після 02 березня 2015 року повернути від неї безпідставно виплачені їй кошти в сумі 15213 грн. шляхом відрахування з наступних виплат (т.1, а.с.77, 78).

Аналогічні рішення були прийняті зборами співвласників майнових паїв 17 квітня 2015 року та 15 грудня 2015 року, що вбачається з відповідних протоколів (т.1, а.с.83-84, 185-186, 187).

Обставини стосовно невиплати позивачці ОСОБА_3 компенсації вартості проданого майна з пайового фонду співвласників майнових паїв членів КСП відповідно до розміру її паю у спільному майні підтверджуються також відповідними відомостями за лютий-серпень 2015 року на загальну суму 9662 грн. (4778 грн. + 1274 грн. + 1221 грн. + 2389 грн.), де в графі про отримання коштів відсутні підписи позивачки, а також касовими відомостями за відповідні місяці про залишок коштів (т.1, а.с.115-116, 117, 118-119, 120, 121-122, 123, 124-125, 126).

Відмовляючи в позові, суд послався на його необґрунтованість.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України (чинної на момент видачі свідоцтва про спадщину за законом) закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, у ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України йдеться про те, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також за положеннями ч.ч.1, 2, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована

тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Окрім цього, у ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

У ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» йдеться про те, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Виходячи з п.13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Згідно п.14 вказаного Порядку свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Видача свідоцтва громадянину проводиться безоплатно.

Також Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року за № 177 було затверджено Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, в п.п.1, 2 якого зазначено, що комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі комісія), створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі підприємства), в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Рішення загальних зборів підприємства, а у разі реорганізації підприємства рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками цього майна (далі збори співвласників), обов'язкове для виконання комісією.

Комісія підзвітна у своїй діяльності зборам співвласників.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що прийнявши спадщину після смерті батька на все спадкове майно, в тому числі і на майнову частку (пай) у колективному майні СТОВ ім. Чкалова, позивачка набула право власності на нього з часу відкриття спадщини, тобто з 09 серпня 2008 року, відтак, саме з цього часу вона має право на отримання грошових коштів, як за оренду майна, так і від продажу спільного майна, належного співвласникам майнових паїв членів КСП, відповідно до розміру її частки у цьому майні, хоча повинна отримати нове свідоцтво про право власності на майновий пай.

Крім того, за обставинами справи, позивачка не отримала відповідну грошову компенсацію від продажу спільного майна за 2015 рік на загальну суму 9659 грн., як зазначено в позові, внаслідок того, що рішеннями загальних зборів їй було відмовлено у цьому, що реально продемонструвала відповідна комісія із восьми членів, яка підзвітна у своїй діяльності зборам співвласників, але члени цієї комісії проходять відповідачами у даній справі.

Отже, із зазначеного вбачається, що спір стосовно повернення позивачці невиплачених грошових коштів виник між нею та співвласниками майнових паїв членів КСП, які на зборах вирішили відмовити їй у виплаті коштів і вказані рішення зборів є чинними.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення грошових коштів предявлені до неналежних відповідачів, які самостійно, як комісія, її прав не порушували, а діяли у такий спосіб виключно за вказівкою рішення загальних зборів співвласників майнових паїв, що для них є обовязковим для виконання.

Ураховуючи, що позов не ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують, тому рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, необхідно залишити без змін, приймаючи до уваги і вимоги ч.2 ст.308 ЦПК України про те, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 18 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -