Справа № 265/6791/16-ц
Провадження № 6/265/415/16
У Х В А Л А

15 листопада 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Лівобережний ВДВС) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Лівобережний ВДВС звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні в Лівобережному ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/264/8316/2014 від 16.11.2015, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполь про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ММК імені ОСОБА_3" 39255,47 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої за його виною комбінату та витрати по сплаті судового збору в розмірі 392,55 грн., а всього 39648,02 грн. 22.08.2016р. у відношенні боржника відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішень суду. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені стягувачу виконавчого провадження до відома. Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 07.11.2014 розпорядженням КМУ № 1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У звязку з чим, виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Згідно із відповіддю Центру поштового звязку № 7 УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти до/з Старобешівського району Донецької області. Тому направити постанову про відкриття виконавчого провадження до відома боржнику не має можливості. 29.08.2016 р. згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2010) державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Державним виконавцем з метою виявлення місця роботи, місця отримання пенсії та належних боржнику розрахункових рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, зроблено запити до ДФС, ПФУ. Згідно відповідей з ПФУ боржник на обліку не перебуває, пенсію не отримує. Згідно відповідей ДФС України інформація стосовно боржників - Фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстрована 1/1 приватна частина будинку № 7 по вулиці Заря у селі Стила Старобешівського району Донецької області. Відповідно до відповіді з Регіонального сервісного центру за боржником зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 21070, тип кузова - Седан-В, № кузова - ХТА8998, д/н НОМЕР_1 та ВАЗ 21074, тип кузова - Седан-В, № кузова - ХТА210740Т0997727, д/н 61971ЕА. Відповідно до акту державного виконавця від 05.09.2016 перевірити майновий стан боржника та фактичне перебування транспортних засобів за адресою, вказаною у виконавчому документі не має можливості. 06.09.2016р. державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, якою було оголошено у розшук майно боржника, а саме: ВАЗ 21070, д/н НОМЕР_1 та ВАЗ 21074, д/н 61971ЕА. Відповідно до відповіді з Держгеокадастру у м. Маріуполі відомості щодо наявності земельних ділянок у власності (користуванні) боржника відсутні. Встановити фактичне мешкання боржника, а також місце реєстрації не має можливості, так як відповідно до відповіді з Державної міграційної служби України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органі місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 № 888-УІІІ повноваження у сфері реєстрації фізичних осіб з 04.04.2016 делеговані утвореним органам реєстрації. На виконання вимог вказаного Закону реєстраційні обліки територіальних підрозділів ДМС передані відповідним органам реєстрації. З огляду на зазначене, для отримання інформації про реєстрацію місця проживання необхідно звертатись до відповідного органу реєстрації. Відповідно до клопотання ПрАТ «ММК ім. Ілліча» стягувач просить здійснити заходи по встановленню тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». ЛівобережнийВДВС просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ (зі змінами та доповненнями) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у разі, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання ним зобовязань.

Разом з тим, право на свободу пересування та право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, визначається Протоколом №4 до Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (відкритий для підписання 16 вересня 1963 року). Зокрема, стаття 33 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями) без суттєвих змін відтворює це конвенційне положення.

Свобода пересування не є абсолютним правом. Вона може бути правомірно обмежена державою, але лише за певних умов: такі обмеження мають бути передбачені національним законом, відповідати критерію необхідності у демократичному суспільстві та слугувати правомірній меті (інтереси національної або громадської безпеки, забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, охорона здоровя або моралі, захист прав і свобод інших осіб). Крім того, п.4 ст.2 Протоколу №4 встановлює, що право на свободу пересування можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підлягають доведенню державним виконавцем. Задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання". Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За таких підстав, суд вважає, що подання Лівобережного ВДВС про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань є не обґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити, оскільки свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, гарантується Конституцією України.

Також у справі відсутні будь-які докази про наявність або відсутність у ОСОБА_1 закордонного паспорту, або наявності у компетентних органів заяви боржника про отримання такого, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання, а також те, що не застосування таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368, 377-1 ЦПК України, Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Законом України Про виконавче провадження, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, що подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя________________ ОСОБА_3