АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.

при секретарі Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими, -

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими.

Просив визнати припиненим договір поруки №87051 від 17.01.2007 року та додаткові договори до нього, укладені ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 з моменту укладення додаткового договору № 3 до кредитного договору, тобто з 10.07.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.01.2007 року між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язання по вказаному договору 17.01.2007 року було укладено договір поруки між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Відповідно до п.2.1. Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Разом з тим, додатковою угодою № 3 від 10.07.2008 року до кредитного договору було внесено зміни, відповідно до яких було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 9,5% річних до 14% річних.

Позивач вказує, що жодних додаткових договорів між ним та ПАТ «УкрСиббанк» щодо зміни відсоткової ставки за кредитним договором не укладалося.

А відтак, позивач вважає, що договір поруки має бути припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв'язку зі збільшенням основного зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Унікальний номер справи: 2610/4122/2012
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/274/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05. 2012 року позов задоволено.

Визнано припиненими договір поруки від 17.01.2007 року № 87051, додаткові договори: № 1 від 07.06.2007 року, № 2 від 03.09.2007 року до договору поруки від 17 січня 2007 року №

87051, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, з моменту укладення додаткового договору від 10.07.2008 року № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представником ПАТ «УкрСиббанк» Кочіним Г.І. було подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2012 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими - відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що оскаржуване рішення було ухвалене на підставі обставин, що не були доведені під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами, а також судом першої інстанції були застосовані нормативно-правові акти, які не застосовуються до даного виду правовідносин.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2015 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги представника ПАТ «УкрСиббанк» Кочіна Г.І. та залишено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2012 року без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду м. Києва з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03.02.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.01.2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 87051.

Відповідно умов договору поруки, додаткового договору №1 від 07.06.2007 року та додаткового договору № 2 від 03.09.2007 року, позивач поручився перед відповідачем за виконання позичальником усіх зобов′язань за кредитним договором на умовах, викладених в п. 1.2 договору поруки та додаткових договорах, зокрема: ОСОБА_3 зобов'язується до 14.01.2028 року повернути ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти у розмірі 142 тис. доларів США за договором про надання споживчого кредиту.

Додатковою угодою від 10 липня 2008 року № 3 до кредитного договору № 0 від 17.01.2007 року було внесено зміни до п. 1.3.1 та збільшено процентну ставку за користування кредитом з 9,5 % річних до 14 % річних.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що збільшення відповідальності позивача відбулося внаслідок зміни основного зобов'язання через збільшення розміру плати за кредит, яке по своїй Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що договір поруки від 17 січня 2007 року № 87051 та додаткові договори: від 07 червня 2007 року № 1 та від 03 вересня 2007 року № 2 слід вважати припиненими у зв'язку зі збільшенням основного зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд погодився із наведеними висновками суду першої інстанції, вважаючи, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи, а підстави для скасування відсутні, однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, керуючись висновками суду касаційної інстанції, в достатній мірі перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року, докази скасування якого в матеріалах справи відсутні, на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку 1 360 145 грн. заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Постановою ВСС України від 20.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено судам, що кредитор - відповідач по справі має право в разі невиконання позичальником взятого зобов'язань згідно кредитного договору, пред'явити вимогу до поручителя направивши/вручивши йому вимогу про погашення боргу, так і пред'явити до нього позов.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, звертаючись до суду за захистом, позивач не посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення поруки, приховавши існування обставин (судового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором), правова оцінка яких має істотне значення для вирішення питання про порушення прав позивача та наявності підстав для їх захисту.

Установлена судовим рішенням від 22 листопада 2011 року сукупність обставин для покладення на ОСОБА_2 як поручителя солідарної відповідальності за повернення кредиту є преюдиційною та виключає можливість їх спростування в даному спорі, якщо судове рішення набуло законної сили та підлягає виконанню.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу стосовно оскарження вищевказаного судового рішення від 22 листопада 2011 року чи його виконання боржниками в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів надходить до висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а обставини, викладені в ньому, не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту: у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: