Справа № 374/9/16-ц Головуючий у І інстанції Козіна С. М.
Провадження № 22-ц/780/2343/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 1 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ВДВС Ржищівського МУЮ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту, -

встановила:

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 12 лютого 2016 року вказаний позов задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво - малий комплекс шляхового сервісу, що знаходиться в м. Ржищів Київської області по вул. Петровського, 11, загальною площею 269,7 кв.м., набуте ним на підставі Договору дарування незакінченого будівництвом малого комплексу шляхового сервісу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 03 липня 2009 року, реєстраційний №2095. Знято арешт із незавершеного будівництва - малого комплексу шляхового сервісу, що знаходиться в м. Ржищів Київської області по вул. Петровського, 11, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 47694919) від 10.11.2015 та актом опису й арешту майна, складеного 22 липня 2015 року відділом державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції, державним виконавцем - начальником відділу ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Вважає, що рішення суду не відповідає матеріальним і процесуальним нормам права та порушує її майнові права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що незавершене будівництво - малий комплекс шляхового сервісу, що знаходиться в м. Ржищів по вул. Петровського, 11, загальною площею 269,7 кв.м., належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серії ВМЕ № 816857 від 3 липня 2009 року (а.с. 13).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 47694919) від 28 травня 2015 року встановлено, що ВДВС Ржищівського МУЮ відповідно до виконавчого листа № 374/45/14-ц від 08.05.2015 було накладено арешт та все майно, що належить ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідно до акта опису й арешту майна від 22 липня 2015 року встановлено, що державним виконавцем ВДВС Ржищівського МУЮ описано й накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_5 та розташоване за адресою: м. Ржищів, вул. Петровського, 11 (а.с. 15-16).

Згідно з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26255017 від 18 листопада 2015 року, ОСОБА_3 було відмовлено в державній реєстрації права власності на незакінчене будівництво малого комплексу шляхового сервісу, що розташований за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Петровського, 11 (а.с. 17).

Згідно висновку про вартість майна від 1 грудня 2015 року встановлено, що станом на 1 грудня 2015 року вартість незакінченого будівництва малого комплексу шляхового сервісу, що розташований за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Петровського, 11, складає 179 441 грн. (а.с. 18).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47691919, виданий 10 листопада 2015 року ВДВС Ржищівського МУЮ.

Згідно положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення зазначених норм та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач набув право власності на вказане нерухоме майно на законних підставах, і його право власності є непорушним. Опис та накладення арешту і внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права позивача як власника комплексу, щодо вільного розпорядження майном, унеможливлює виконання будь-яких робіт, дій, у тому числі укладення договорів відчуження, здачі в оренду тощо.

У звязку з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що рішення суду порушує її майнові права, є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Майно, яким апелянт хоче задовольнити свої майнові вимоги до боржника, останньому не належить на праві власності відповідно до договору дарування, серії ВМЕ № 816857 від 3 липня 2009 року, згідно з яким право власності на оспорюване майно набув позивач.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: