АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8267/14-ц 22-ц/774/1091/К/16
Справа № 182/8267/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1091/К/16 суддя Коляцька-Шаховал І.О.
Категорія - 39 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_10, померлого 27 квітня 2003 року, залишилося спадкове майно, яке складається з: однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала його батькові на підставі свідоцтва на право власності на житло № Т-1138 від 14 вересня 1994 року, та 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Нікополь, пров. Рибальський, буд.5, право власності який у його батька виникло у звязку з прийняття шляхом фактичного управління та володіння спадкового майна після смерті ОСОБА_11, з яким разом до його смерті проживав однією сімєю та був повязаний спільним побутом і вів спільне господарство.

Після смерті дідуся позивача ОСОБА_11, батько позивача ОСОБА_10 розпорядився майном дідуся, оскільки батько до дня смерті проживав у вищезгаданому домоволодінні, підтримував його у відповідному стані. За життя ні дідусь, ні батько позивача не складали жодних заповідальних розпоряджень. Крім ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги за законом є його брат - відповідач по справі ОСОБА_5, інших спадкоємців, передбачених законом, немає.

Після смерті батька ОСОБА_10 позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. По теперішній час він проживає у житловому будинку, що розташований в м. Нікополі по пров. Рибальський, 5, проводить поточні ремонти. Окрім цього, позивач постійно приїжджає до м. Кривого Рогу, зупиняється у належній батькові квартирі, доглядає за нею та також проводить ремонтні роботи для підтримки квартири у належному стані.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачу було розяснено про те, що йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин з померлим дідусем, а також нотаріусом було повідомлено позивачу про те, що для оформлення спадщини необхідно предявити оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Враховуючи, що оригінали документів на спадкове майно без доведення родинних відносин поновити неможливо, ОСОБА_4 просив суд: встановити факт, що ОСОБА_11, який помер 15.04.2002 року є батьком матері позивача ОСОБА_12, яка померла 20.02.2001 року, встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_10, який помер 27.04.2003 року з ОСОБА_13, який помер 15.04.2002 року у період з 1978 року по 15.04.2002 року; визнати за ОСОБА_4 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 27.04.2003 року; визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Нікополь, пров. Рибальський, буд.5, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 27.04.2003 року.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_11, який помер 15.04.2002 року, є батьком ОСОБА_12, яка померла 20.02.2001 року.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_10, померлого 27.04.2003 року, та ОСОБА_11, померлого 15.04.2002 року, у період з 1978 року по 15.04.2002 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Нікополь, пров. Рибальський, буд.5, загальною площею 122,0 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м, та складається із: житлового будинку А, літньої кухні Б, підвалу Б1, гаражу К, підвалу В, теплиці 3, теплиці И, теплиці Ж, літньої кухні Г, прибудови г, гаражу Д, підвалу Л, вбиральні Е, споруди 1-8 І, в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_11, померлого 15.04.2002 року, та батька ОСОБА_10, померлого 27.04.2003 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 29,44 кв.м, житловою площею 16,84 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, померлого 27 квітня 2003 року.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру в порядку спадкування та ухвалення в цій частині нового рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовні вимоги ОСОБА_4

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом було порушено правила підсудності, оскільки спірна квартира знаходиться Тернівському районі у м. Кривому Розі, тому питання щодо визнання права власності на неї має вирішуватись у відповідному місцевому суді.

Також, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначає, що судом не зясовано чи дійсно у позивача виникли перешкоди щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька саме на вказану квартиру і в чому саме полягають ці перешкоди.

На думку апелянта, розяснення ОСОБА_4 нотаріусом права на звернення до суду для встановлення факту родинних відносин і необхідності надання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не може вважатись відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, судом не зясована наявність обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4.

Також представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 вказує, що судом не зясовано, чи існує взагалі спір про право позивача.

Крім того, судовим рішенням в частині визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру порушуються права ОСОБА_2, як власника спірної квартири на підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року, яке набрало законної сили 26.11.2013 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а ОСОБА_2 не має права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2013 року, на підставі якого він став власником квартири, скасовано судом апеляційної інстанції, тому просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Неявка позивача ОСОБА_4, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідача ОСОБА_5, законного представника малолітньої ОСОБА_8 ОСОБА_9, належним чином завчасно повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, конверт, в якому судом направлялось відповідачам повідомлення про призначення справи до розгляду, повернувся на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав і лише одним обовязком добросовісно здійснювати свої процесуальні права та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про час та місце розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 2003 року помер батько позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10. (а.с.10)

Після смерті батька позивача ОСОБА_10 залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_3, яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва на право власності на житло № Т-1138 від 14 вересня 1994 року (а.с.14-15).

Згідно відповіді КП «НМБТІ» від 04.07.2014 року, ОСОБА_11, станом на 31.12.2012 року належало 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пров. Рибальський, буд.5, загальною площею 122,0 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м, та складається із: житлового будинку А, літньої кухні Б, підвалу Б1, гаражу К, підвалу В, теплиці 3, теплиці И, теплиці Ж, літньої кухні Г, прибудови г, гаражу Д, підвалу Л, вбиральні Е, споруди 1-8 І. (а.с.13)

ОСОБА_11 помер 15 квітня 2002 року. (а.с.9)

Зі спадкової справи №403, заведеної до майна померлого 27 квітня 2003 року ОСОБА_4 (а.с.72-77) вбачається, що 02 червня 2006 року ОСОБА_14 звернулась до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її померлого чоловіка ОСОБА_10, та вказала, що крім неї спадкоємцями за законом є його діти позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 (а.с.73)

09 квітня 2009 року ОСОБА_14, яка змінила прізвище на ОСОБА_15 (а.с.61), померла. (а.с.59)

Відповідно до спадкової справи №512-2009, заведеної до майна померлої 09 квітня 2009 року ОСОБА_15 у Сьомій криворізькій нотаріальній конторі, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 звернулись відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та малолітня ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9 (а.с.84-113)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що так як батько позивача ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11, шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном після його смерті, оскільки ОСОБА_10 проживав однією сімєю разом ОСОБА_16 до його смерті, був повязаний спільним побутом та вів спільне господарство, то складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 входить 2/5 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Також позивач ОСОБА_4 вказував, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, так як він проживав у спірному житловому будинку, тому за позивачем слід визнати права власності в порядку спадкування майно, яке залишилось після смерті його батька, а саме на спірну квартиру та 2/5 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість його позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитись такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Аналогічні розяснення викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із спадкової справи №403, заведеної до майна померлого 27 квітня 2003 року батька позивача ОСОБА_10, свідоцтво про право на спадщину після батька позивача ОСОБА_10 не видавалось, а позивач ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті його батька.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_10

Натомість, матеріали спадкової справи №403, заведеної до майна померлого 27 квітня 2003 року батька позивача ОСОБА_10, не містять відповідної постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті батька позивача.

Однак, на вказані обставини справи суд першої інстанції не врахував та на зазначені положення закону уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, у звязку з чим, знаходять своє підтвердження доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що судом не зясована наявність обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4., та не встановлено наявність спору про право позивача на спадкове майно.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. (ч. 2 ст.11 ЦПК України)

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом, після смерті свого батька ОСОБА_10, не підлягають задоволенню, у звязку з їх передчасністю.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства передбачено, що в судовому порядку підлягають встановленню факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Зважаючи на те, що від самого по собі встановлення факту того, що ОСОБА_11, який помер 15 квітня 2002 року є батьком матері позивача ОСОБА_12, яка померла 20 лютого 2001 року, та факту проживання однією сімєю батька позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у період з 1978 року по 15 квітня 2002 року, у даній справі не залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав позивача ОСОБА_4 на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_10, оскільки позивачем не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, то колегія суддів вважає, що вказані вимоги ОСОБА_4 є передчасними.

Разом з тим, на вищевказані положення закону суд першої інстанції належної уваги не звернув, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин суперечить вимогам матеріального права, тому виходячи за межі доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Зі спадкової справи №403, заведеної до майна померлого 27 квітня 2003 року ОСОБА_4 (а.с.72-77) вбачається, що 02 червня 2006 року ОСОБА_14 звернулась до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її померлого чоловіка ОСОБА_10

Відповідно до спадкової справи №512-2009, заведеної до майна померлої 09 квітня 2009 року ОСОБА_15 у Сьомій криворізькій нотаріальній конторі, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 звернулись відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та малолітня ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9 (а.с.84-113)

Таким чином, на думку колегії суддів, у малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.90-зворот), яка є онукою ОСОБА_17, померлої 09 квітня 2009 року, виникло право на спадкування майна, яка залишилось після смерті батька позивача ОСОБА_10, як у особи, що прийняла спадщину після своєї померлої баби ОСОБА_17, яка відповідно прийняла спадщину після свого померлого чоловіка ОСОБА_10

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9, яка діяла як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду першої інстанції із заявою, в якій вказувала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та не претендує на спадкове майно. (а.с.128)

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання органом опіки та піклуванняОСОБА_9 дозволу на відмову від майнових прав дитини на спадкове майно, яка залишилось після смерті батька позивача ОСОБА_10

Також колегією суддів враховується, що відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, тобто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, однак матеріали спадкової справи №512-2009, заведеної до майна померлої 09 квітня 2009 року ОСОБА_15 (а.с.84-113), не містять такої відмови поданої законним представником малолітньої ОСОБА_8 ОСОБА_9

Однак вказані обставини та положення закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 927,36 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, пп. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 927,36 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_18