Справа № 299/3472/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю представника ПАТ «УкрСиббанк» Пітуха В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Виноградівського районного суду від 29 березня 2016 року про розстрочку виконання заочного рішення Виноградівського районного суду від 3 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

16.03.2016 боржник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання заочного рішення Виноградівського районного суду від 03.02.2016 у справі № 299/3472/15-ц, відповідно до якого з нього та з ОСОБА_3 стягнута солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12341,35 швейцарських франків і 1660,62 гривень, а також з боржників стягнуті судові витрати в розмірі 4294,13 грн. У зв'язку із втратою тимчасової роботи за межами України у заявника утворилася заборгованість, він пенсіонер і має постійний дохід лише з пенсії, тому не може сплатити заборгованість у повному обсязі і вчасно. На підставі Закону України «Про реструктуризацію заборгованості» просить ухвалити рішення про реструктуризацію боргу на 5 років, у свою чергу, зобов'язується погашати борг відповідно до проведеної реструктуризації та за рішенням суду.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 373 ЦПК України, просив розстрочити виконання заочного рішення Виноградівського районного суду від 03.02.2016 у справі № 299/3472/15-ц.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 29.03.2016 заяву задоволено частково: розстрочено виконання заочного рішення Виноградівського районного суду від 03.02.2016 у справі № 299/3472/15-ц на три роки - до 03.02.2019.

ПАТ «УкрСиббанк» оскаржило ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану. Зазначає, зокрема, що заявник не навів обставин, які б утруднювали виконання рішення суду, не довів наявності підстав для розстрочення виконання рішення. Крім того, суд не врахував, що має місце солідарне стягнення боргу, тому виконання може провадитися й іншим боржником, а також за рахунок належного заявнику предмета іпотеки. Рішення про розстрочення саме на три роки ніяк не вмотивоване. Майновий стан боржника належно не перевірявся. Отже, судом не встановлено факту скрутного матеріального становища боржника та обставин, які б перешкоджали виконанню рішення суду, а застосоване розстрочення порушує майнові права стягувача. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви боржника - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника кредитора Пітуха В.І., який апеляцію підтримав, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність заявника ОСОБА_2, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності у межах задоволеного. Однак, погодитись із таким вирішенням заяви не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

ЦПК України встановлено порядок розгляду цивільної справи, відповідно до якого, зокрема:

суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ч. 4);

суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ч.ч. 1, 2);

головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов'язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 160 ч. 2);

відповідно до ст.ст. 212-215 цього Кодексу:

рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні суд зобов'язаний встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; рішення повинно містити висновки суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновки по суті позовних вимог;

заява боржника про розстрочку виконання рішення суду розглядається за загальними правилами цивільного судочинства з винятками і особливостями, що випливають із суті та предмету відповідного питання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно із нормами ЦПК України, судом заява розглядається щодо конкретних її вимог та в їх межах, доводи заяви, докази, надані на їх підтвердження, оцінюються у контексті конкретних вимог заяви, щодо належно пред'явленої вимоги судом повинно бути прийняте рішення.

Таким чином, право боржника, щодо якого ухвалено рішення суду про стягнення коштів, на справедливий суд і належний розгляд заяви може бути реалізоване лише за умови, що ним заявлена, належно сформульована та відповідно обґрунтована, вимога (вимоги), яка має конкретний і визначений характер, що не допускає її різної (множинної) інтерпретації і, відповідно, усім доводам і доказам дана безстороння, всебічна і повна оцінка, а щодо конкретної вимоги (вимог) заяви прийнято судом відповідне рішення. Недопустимим є формулювання неконкретної вимоги (вимог), а також вимог, які ставлять перед судом альтернативу щодо їх вирішення на вибір суду. За наявності для того підстав, суд повинен відповідно до процесуального закону роз'яснити учасникам процесу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, забезпечити можливість зміни, уточнення вимог тощо.

Як убачається зі змісту заяви, боржник ОСОБА_2 у її мотивувальний частині просив ухвалити рішення про реструктуризацію на підставі Закону України «Про реструктуризацію заборгованості» боргу на 5 років, а у прохальній частині заяви просив розстрочити виконання заочного рішення Виноградівського районного суду від 03.02.2016 у справі № 299/3472/15-ц (а.с. 132). Заява про розстрочення виконання рішення суду повинна містити обґрунтування, що підтверджується відповідними доказами, стосовно того, чим саме обумовлюється необхідність розстрочення виконання рішення на відповідний конкретний строк. Утім, у прохальній частині заяви відсутнє прохання про строк, на який боржник просить розстрочити виконання рішення суду.

Отже, заява боржника є неконкретною, не містить фактичного і правового обґрунтування у взаємозв'язку підстав і мотивів її подання та змісту її прохальної частини, ці частини заяви суперечать по суті одна одній, передбачають різні фактичні і правові підстави для вирішення заяви. Крім того, заявником не враховано, що питання реструктуризації боргу є компетенцією сторін кредитного договору, а не суду, який не вирішує цього питання у порядку ст. 373 ЦПК України. Заявником не визначені установленим процесуальним порядком підстави заяви та межі судового розгляду.

Суд першої інстанції всупереч нормам процесуального закону не вживав заходів для усунення цих недоліків. Не маючи у прохальній частині заяви конкретної вимоги щодо строку, на який слід розстрочити виконання рішення, суд, водночас, задовольнив заяву частково, тобто, виходив із п'ятирічного строку, на який боржник просив реструктуризувати борг, чим погодився саме із такими підставами та мотивацією заяви. Суд мав недопустиму альтернативу при вирішенні питання. При цьому, суд не з'ясував, чи приймався і чи діє закон, на який в обґрунтування заяви посилався боржник.

Розстрочення сплати коштів, стягнутих рішенням суду, за своїм змістом та з урахуванням необхідності дотримання майнових прав, зокрема, кредитора передбачає потребу у визначенні як усього періоду розстрочення сплати, так і розмірів (параметрів) періодичних платежів, часу їх періодичного внесення. Тим часом, заявник відповідних параметрів на вказував, суд першої інстанції своїм рішенням їх теж не визначив, а постановив розстрочити виконання рішення суду на три роки - до 03.02.2019 не встановивши обов'язку відповідної періодичної сплати коштів, що за своїм змістом є фактичним відстроченням виконання рішення суду, а не розстроченням, тож суд фактично вирішив питання про інший предмет, аніж той, щодо якого ставилося питання.

Далі. Заочне рішення Виноградівським районним судом у справі № 299/3472/15-ц ухвалено 03.02.2016 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 117-120). Питання про розстрочення виконання рішення суду про стягнення боргу з одного із солідарних боржників безпосередньо стосується іншого солідарного боржника, позаяк може істотно вплинути на його майнові обов'язки, збільшуючи такі. ОСОБА_3 як солідарний боржник перед ПАТ «УкрСиббанк» (кредитором, стягувачем) до участі в розгляді заяви ОСОБА_2 не залучалася, чим її права, передбачені ст.ст. 27, 31, 373 ЦПК України, ст. 12 та іншими нормами Закону України «Про виконавче провадження», порушені, що, крім іншого, може мати й наслідки, передбачені ст. 292 ч. 1 ЦПК України.

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, у порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 та іншими нормами ЦПК України не діяв, істотні суперечності й неповноту при вирішенні заяви не усунув, фактично з урахуванням правил щодо диспозитивності цивільного процесу не з'ясував дійної правової позиції заявника та не встановив дійсного предмету і меж судового розгляду. Суд не забезпечив заявнику можливості, зокрема, змінити, уточнити заяву, а також не врахував, що заява стосується прав і обов'язків іншого боржника, питання про участь якого у процесі не обговорював.

Обставини, встановлені при апеляційному розгляді справи, вказують, що внаслідок порушення порядку розгляду заяви законність її вирішення судом першої інстанції виключається. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Порушення судом першої інстанції порядку вирішення процесуальних питань щодо підстав, предмету і меж судового розгляду не можуть бути усунені на стадії апеляційного провадження, внаслідок чого апеляційний суд позбавлений можливості з дотриманням закону перевірити судове рішення в межах відповідних вимог та прийняти рішення по суті заяви.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, ухвалу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді суду належить забезпечити учасникам боргових відносин і процесу можливість реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків. Суду слід, серед іншого, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, щодо майнового становища боржника, який, як випливає з доданих до скарги документів (а.с. 164-166), на час звернення за кредитом мав статус фізичної особи - підприємця. З урахуванням дій сторін у процесі, встановленого при новому судовому розгляді, суду в контексті наявності або відсутності обставин, що підлягають доказуванню при вирішенні питання, слід вирішити по суті заяву відповідно до закону.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково, ухвалу Виноградівського районного суду від 29 березня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді