Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») від 17 червня 2015 року № 985-14к «Про звільнення з роботи ОСОБА_4.», поновити її на посаді заступника начальника управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів з 22 червня 2015 року, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52 610,10 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 16 березня 2009 року її було прийнято на роботу на посаду головного юрисконсульта в юридичному відділі Рівненської обласної дирекції АТ «РайффайзенБанк Аваль». 01 серпня 2013 року була переведена на посаду заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Наказом № 985-14к від 22 червня 2015 року її звільнено з займаної посади у зв'язку зі скорочення чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем їй не було запропоновано будь-якої іншої посади при звільненні, крім того не враховано її переважене право на залишення на роботі, як працівника в сім'ї якого немає інших працівників з самостійним доходом. Вказує, що внаслідок незаконного звільнення з роботи їй завдано душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з втратою роботи та заробітку і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань, погіршення стану здоров'я та втрати нормальних життєвих зв'язків.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» від 17 червня 2015 року № 985-14к «Про звільнення з роботи ОСОБА_4.».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів з 22 червня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2015 року по 13 січня 2016 року в розмірі 52 610,10 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів, а також стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 березня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_4 згідно наказу № 174-к від 16 березня 2009 року була прийнята на роботу на посаду головного юрисконсульта в юридичному відділі Рівненської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно з наказом № 0030-18к від 31 липня 2013 року переведена на посаду заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів.

Постановою Правління Банку № П-66/1 від 09 квітня 2015 року «Про закриття Хмельницької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», зміни в організації виробництва і праці Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», скорочення чисельності працівників та внесення змін в організаційну структуру АТ «Райффайзен Банк Аваль» вирішено виключити /ліквідувати/ з організаційної структури банку зазначені структурні підрозділи Центрального офісу, в тому числі: Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів.

20 квітня 2015 року ОСОБА_4 попереджено про майбутнє звільнення з посади згідно з п. 1 ст.40 КЗпП України, та ознайомлено з наказом від 17 квітня 2015 року, одночасно запропоновано вільні посади в АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 20 квітня 2015 року. На запропоновані посади позивачка своєї згоди не надала.

Постановою правління банку від 30 квітня 2015 року № П-83/2 затверджено новий штатний розпис Центрального офісу «Райффайзен Банк Аваль» Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів. Згідно із штатним розписом станом на 31 травня 2015 року в м. Рівне нараховувалось три штатні одиниці: по одній одиниці в управлінні забезпечення судового провадження та методології, в управління пізнього збору заборгованості фізичних осіб, відділ виконавчого провадження, в відділ управління пізнього збору заборгованості фізичних осіб, відділ повернення проблемної заборгованості.

Згідно з порівняльним аналізом кваліфікації та продуктивності праці працівників АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якого вбачається, що на переведення до новоствореного департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів претендували чотири вивільнених працівники банку управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів, які мають одинаковий рівень кваліфікації, проте ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають більш тривалий безперервний стаж роботи, неповнолітніх дітей, що відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України надавало їм перевагу перед ОСОБА_4 при вирішенні питання про заміщення вакантної посади.

Відповідно до протоколу профспілкового комітету № 11 від 04 червня 2015 року ОСОБА_4 на засіданні комітету заявила про відсутність в неї пільг щодо скорочення та про відмову від запропонованих посад. Профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 985-14к від 17 червня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з роботи з 22 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку 7 952 грн 65 коп., виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача з посади заступника начальника управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів по п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та зі згоди профспілкового комітету. При цьому ОСОБА_4 пропонувались інші посади, які були вакантні на час її звільнення, а посади на які позивачка могла би претендувати, не були вільні на час її звільнення. Інша посада, про яку зазначає позивачка, не могли бути їй запропонована, оскільки ОСОБА_7 знаходилася з 09 квітня 2015 року у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова