АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6155/16 Головуючий 1 інст. Бондаренко В.В.
Справа № 642/6198/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 21 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 373N-70, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 63000,00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,0% річних та терміном користування до 21 грудня 2017 року для придбання нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 43,4 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м., що знаходиться АДРЕСА_1.

Зазначив, що у забезпечення виконання зобовязань 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 373N-70-1, відповідно до умов якого в іпотеку банка передано нерухоме майно - двокімнатна квартира загальною площею 43,4 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м., що знаходиться АДРЕСА_1 та договір поруки № 373N-70-2, укладений 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_1 всіх його зобовязань перед кредитором, що виникають з умов кредитного договору, а також у разі невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Зазначив, що останні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 25 березня 2014 року в сумі 700,00 доларів США.

Вказав, що банком на адресу ОСОБА_1 направлено відповідну вимогу про погашення суми боргу за кредитом № 054-09/430 від 28 квітня 2014 року, яка була залишена без відповіді та задоволення.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконує, систематично не сплачує відсотки за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту, у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 10 червня 2015 року становить 233835,32 доларів США, що еквівалентно 4934502,65 грн., та 1371580,00 грн., загалом 6306082,65 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 36307,07 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 766167,91 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 5916,05 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 124843,11 грн., пені за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) 153427,35 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 3237692,06 грн., штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати кредиту - 1198100,00 грн., пені за прострочення сплати процентів - 18962,71 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 400159,53 грн., штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати процентів - 173480,00 грн., 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) - 2520,80 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 53195,04 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів - 311,46 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 6572,57 грн., штрафу за невиконання пункту 4.2.6. кредитного договору (не здійснення страхування предмету застави) - 16390,16 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 345872,43 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 373N-70 від 21 грудня 2007 року у розмірі 233835,32 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 4934502,65 грн., та 1371580,00 грн., загалом в еквіваленті 6306082,65 грн., стягнути з відповідачів в дохід держави суму судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2016 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» - задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 1376375,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 36307,07 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 766167,91 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 5916,05 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 124843,11 грн., пені за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) 18153,54 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 384310,44 грн., пені за прострочення сплати процентів 2958,27 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 62626,58 грн., штрафу за невиконання пункту 4.2.6. кредитного договору (не здійснення страхування предмету застави) 1815,20 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 38427,78 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 6890,00 грн. в рівних частках по 3445,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення штрафу нарахованого за невиконання умов договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, відмови у задоволенні стягнення 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання та відсотків, зменшення нарахованої суми пені та штрафу за порушення пункту 4.2.6 кредитного договору, в іншій частини рішення залишити без змін, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі в частині стягнення нарахованої заборгованості, яка складається з пені за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) 153427,35 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 3237692,06 грн., штраф 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати кредиту -1198100,00 грн., пені за прострочення сплати процентів 18962,71 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 400159,53 грн., штраф 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати процентів - 173480,00 грн., 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) 2520,80 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 53195,04 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів 311,46 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 6572,57 грн., штраф за невиконання пункту 4.2.6. кредитного договору (не здійснення страхування предмету застави) 16390,16 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 345872,43 грн., судові витрати покласти на позивача по справі.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Зазначив, що чинним законодавством передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу у певних випадках; що нарахування 3% річних на підставі статті 625 ЦК України - це міра відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання; що зменшення розміру неустойки не мотивовано; що відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджує істотні обставини неможливості належного виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи частково позов, зменшуючи розмір пені за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту), пені за прострочення сплати процентів, штрафу за невиконання пункту 4.2.6. кредитного договору (не здійснення страхування предмету застави) та відмовляючи у стягненні штрафу 20,00 грн. за кожний день прострочення кредиту, штрафу 20,00 грн. за кожний день прострочення сплати процентів, 3% річних за прострочення сплати процентів, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, згідно яких у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 373N-70, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 63000,00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,0% річних та терміном користування до 21 грудня 2017 року для придбання нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 43,4 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м., що знаходиться АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобовязань 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 373N-70-1, відповідно до умов якого в іпотеку банка передано нерухоме майно - двокімнатна квартира загальною площею 43,4 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м., що знаходиться АДРЕСА_1 та договір поруки № 373N-70-2, укладений 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_1 всіх його зобовязань перед кредитором, що виникають з умов кредитного договору.

Останні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 25 березня 2014 року в сумі 700,00 доларів США.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2014 року на адресу ОСОБА_1 направлено відповідну вимогу про погашення суми боргу за кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 10 червня 2015 року у нього виникла заборгованість, яка становить 233835,32 доларів США, що еквівалентно 4934502,65 грн., та 1371580,00 грн. сума штрафів, а загалом 6306082,65 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 36307,07 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 766167,91 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 5916,05 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 124843,11 грн., пені за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) 153427,35 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 3237692,06 грн., штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати кредиту - 1198100,00 грн., пені за прострочення сплати процентів - 18962,71 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 400159,53 грн., штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати процентів - 173480,00 грн., 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) - 2520,80 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 53195,04 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів - 311,46 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 6572,57 грн., штрафу за невиконання пункту 4.2.6. кредитного договору (не здійснення страхування предмету застави) - 16390,16 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 345872,43 грн.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається статтею 610 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи з 25 березня 2014 року ОСОБА_1 припинив погашати кредит.

Пунктами 7.1., 7.2. кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій передбачених положеннями цього Договору, банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штраф у розмірі 20,00 грн. за кожний день прострочення. Банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником пункту 4.2.6 цього Договору за кожен факт порушення. Цим пунктом передбачено страхування за власний рахунок предмета іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше дії кредитного договору.

Частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що він не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, тому вважав, що розмір пені, яку просив банк, є завищеним.

Зменшуючи розмір неустойки до 485364, 79 грн. та враховуючи майновий стан ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки розмір неустойки, яка склала 3984724,02 грн. перевищує розмір збитків, який склав 766167,91 грн., її розмір підлягає зменшенню.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

В суді апеляційної інстанції представник банку не заперечувала, що неустойка в розмірі 0,5% та штраф в розмірі 20,00 грн. за кожний день прострочення, передбаченого пунктом 7.1. кредитного договору, стягується одночасно за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій.

Виходячи з змісту цього пункту кредитного договору відповідальність у вигляді неустойки в розмірі 0,5% та штрафу в розмірі 20,00 грн. за кожний день прострочення передбачена за одне і теж порушення, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України.

У звязку з чим судова колегія вважає, що висновок суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати кредиту - 1198100,00 грн., штрафу 20,00 грн. за кожен день прострочення сплати процентів - 173480,00 грн. є законним та обґрунтованим.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних за прострочення сплати процентів - 311,46 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 6572,57 грн., суд першої інстанції правильно виходив з обставин справи та вимог закону.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо відмови у стягненні 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту), оскільки такий висновок здійснений з порушенням норм частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачено стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням процентів за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нарахованих відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України), проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті одночасно.

Таким чином з відповідача на користь позивача стягується не лише проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, а й сума, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України ( крім інфляційних втрат).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та безпідставно відмовив банку в задоволенні позову в цій частині.

У звязку з чим рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позов банку в цій частині з підстав, зазначених вище.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується тільки в частині відмови у задоволенні стягнення штрафу нарахованого за невиконання умов договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, відмови у задоволенні стягнення 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання та відсотків, зменшення нарахованої суми пені та штрафу за порушення пункту 4.2.6 кредитного договору, рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» суми заборгованості за кредитом в сумі 36307,07 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 766167,91 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 5916,05 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року 124843,11 грн. не переглядалося.

Питання щодо стягнення судового збору в розмірі 585,04 грн. за подачу апеляційної скарги вирішується відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» по 292, 52 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.3, ст.309, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2016 року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту).

Позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в цій частині - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 3% річних за прострочення сплати основного зобовязання (кредиту) в сумі 2520,80 доларів США, що еквівалентно станом на 10 червня 2015 року - 53195,04 грн.

В решті рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 585, 04 грн. по 292, 52 грн. з кожного за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії