АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 648/2419/13-ц
Номер провадження 22-ц/791/1244/16 Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряСікори О.В.,
з участю прокурораФедоренко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2016 року у справі за позовом Херсонського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Херсонське лісомисливське господарство" до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування розпоряджень голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 17.07.2006 року № 727 "Про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення), від 22.02.2007 року № 159 "Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння", від 07.06.2007 року №548 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду", визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання ОСОБА_6 повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року до суду із зазначеним позовом звернувся Херсонський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації (далі- Херсонська ОДА) та державного підприємства «Херсонське лісомисливське господарство» (далі- ДП «Херсонське ЛМГ») обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в ході перевірки було встановлено, що розпорядженням голови Білозерської РДА №727 від 17.07.2006 року припинено право постійного користування земельною ділянкою Білозерського лісництва ДП «Херсонське ЛМГ» площею 0,7 га, що відносилася до земель лісового фонду та переведено до земель запасу державної власності на території Кізомиської сільської ради.

Розпорядженням голови Білозерської РДА № 159 від 22.02.2007 року надано згоду на передачу в оренду вказаної земельної ділянки ОСОБА_6 для сінокосіння, на підставі якого відповідачем було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо передачі йому в оренду цієї земельної ділянки, яка була затверджена розпорядженням голови Білозерської РДА №548 від 07.06.2007 року й з ОСОБА_6 було укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Посилаючись на те, що оскаржувані розпорядження винесені з порушенням норм земельного та лісового законодавства, унаслідок чого відповідачу незаконно було передано спірну земельну ділянку в оренду, у зв'язку з чим прокурор просив суд визнати недійсними розпорядження Білозерської РДА Херсонської області від 17.07.2006 року №727 «про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення), від 22.02.2007 року № 159 «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння», від 07.06.2007 року №548 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі та зобов'язати ОСОБА_6 повернути земельну ділянку до земель лісового фонду ДП «Херсонське ЛМГ».

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2016 року позов задоволено. Визнано недісними та скасовано розпорядження голови Білозерської РДА Херсонської області: №727 від 17.07.2006 року «про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення), №159 від 22.02.2007 року «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння» та №548 від 07.06.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду». Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Білозерською РДА та ОСОБА_6, зареєстрований у Білозерському районному відділенні Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 14.08.2007 року за № 4 АА 71400046. Зобовязано ОСОБА_6 повернути у власність держави земельну ділянку, площею 0,7 га, розташовану в адміністративних межах Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель державної власності на території Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Стягнути з Білозерської РДА Херсонської області та ОСОБА_6 на користь держави судовий збір по 117,30 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що доводи позивача про незаконну зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не підтверджується відповідними рішеннями органів місцевого самоврядування про зміну цільового призначення земельної ділянки та не стосуються предмету спору. Крім того, згідно ч.ч.2,5 ст.149 ЗК України, районні державні адміністрації на їх території за згодою землекористувачів вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання, ведення водного господарства. Зміни цільового призначення земельної ділянки не відбувалося, доказів цього позивач суду не надав. Згідно матеріалів лісовпорядкування земельна ділянка відносилася до угідь - болота, що віднесена до Секції І Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 року №548 «Землі водного фонду». Цільове призначення зазначеної ділянки відповідає підрозділу 10.06 вказаної Класифікації - «Для сінокосіння». Також, вважає, що до позовних вимог прокурора підлягає застосуванню загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України.

ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

Прокурор Федоренко О.Б., представниця Херсонської ОДА - Бєлашева М.В., у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не з'явилися. Від представника ДП «Херсонське ЛМГ» надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу без його участі. Позов прокурора підтримує, вимоги ОСОБА_6 вважає необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

За правилами ч.4 ст.142 ЗК України, власник земельної ділянки на підставі землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст.149 ЗК України передбачено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад, відповідно до їх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, передана в оренду ОСОБА_6, площею 0,7 га (квадрат 33, виділ 4,5) була закріплена за Білозерським лісництвом ДП «Херсонське ЛМГ» та належала до земель лісогосподарського призначення згідно ч.1 ст.5 ЛК України.

На підставі розпорядження голови Білозерської РДА від 17.07.2006 року № 727 «Про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення)» припинено право постійного користування Білозерського лісництва ДП «Херсонське ЛМГ» спірною земельною ділянкою площею 0,7 га, що відносилася до земель лісового фонду та переведено до земель запасу державної власності на території Кізомиської сільської ради.

Згідно розпорядженням голови Білозерської РДА № 159 від 22.02.2007 року «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння» ОСОБА_6 надано згоду на передачу в оренду вказаної земельної ділянки для сінокосіння.

Розроблену ОСОБА_6 технічну документацію із землеустрою щодо передачі йому в оренду спірної земельної ділянки, затверджено розпорядженням голови Білозерської РДА №548 від 07.06.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» й укладено з відповідачем договір оренди зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Білозерському районі № 01-26/384 від 05.04.2013 року, станом на 22.02.2007 року спірна земельна ділянка відносилася до категорії земель водного фонду.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч.2 ст.3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно- правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст.42 ЛК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій проводиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областе, міст Києва та Севастополя.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення ( викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч.2 ст.20 ЗК України).

Згідно з ч.4 ст.20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст.21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок , що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Механізм складання та розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на час виникнення спірних правовідносин був визначений Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою КМУ від 26.05.2004 року №677.

У пунктах 7-9 зазначеного Порядку було передбачено, що виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно - технічною документацією із землеустрою. Розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, встановлених ст.ст.118 і 123 ЗК України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Херсонський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, зазначив, що вилучення спірної земельної ділянки у ДП «Херсонське ЛМГ» було проведено без належної згоди підприємства та без уточнення площі такої земельної ділянки, крім того Білозерська РДА позбавлена повноважень на вилучення такої ділянки.

Вказану земельну ділянку, межі якої у визначеному законом порядку встановлено не було, передано в оренду відповідачеві без належного проекту землеустрою, що суперечить вимогам ст.50 ЗУ «Про землеустрій». При цьому, відповідачем взагалі не було дотримано порядок зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, яка без відповідного рішення уповноваженого органу з земель лісового фонду була переведена до земель водного фонду.

Таким чином, при винесенні розпоряджень щодо припинення постійного користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення, а також надання спірної ділянки в оренду, Білозерська РДА вийшла за межі своїх повноважень, так як дані питання відносяться до компетенції обласних державних адміністрацій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Білозерською РДА Херсонської області було порушено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, що, відповідно до п. «а» ст.21 ЗК України, є підставою для визнання недійсними її рішень

Однак, задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував наступного.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною першою та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняття її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації та ДП «Херсонське лісомисливське господарство». При цьому як видно із листа ДП «Херсонське лісомисливське господарство» від 01.06.2006 року, адресованого голові Білозерської районної державної адміністрації назване підприємство було поінформовано про вилучення спірної земельної ділянки з його користування та передачу його до земель запасу Кізомиської сільради (т.1 а.с.30). Відповідно до Статуту ДП «Херсонське лісомисливське господарство», зареєстрованого 10.02.2005 року належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України і входить до сфери управління Херсонського обласного управління лісового господарства. Серед основних напрямків діяльності цього підприємства значиться обов'язок здійснення обліку лісового фонду та реєстрація всіх змін у його складі, встановлення та зміна меж лісництв(п.2.2.7). Отже названа юридична особа, в силу закону, здійснює делеговані їй повноваження держави у сфері лісокористування та лісоохорони.

Таким чином, особа - суб'єкт, який здійснює повноваження , делеговані їй державою у відповідній сфері в інтересах якої прокурором було заявлено позов знала про порушення права ще 01.06.2006 року, а відтак строк позовної давності для названої особи закінчився 01.06.2009 року. Відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.23). Прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах ДП «Херсонське лісомисливське господарство» 26.06.2013 року тобто у даному випадку поза межами строку позовної давності,т поважних причин пропуску строку не навів, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Також колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що прокурором було невірно визначено іншу особу, в інтересах якої ним було заявлено позов, а саме Херсонську обласну державну адміністрацію. Так, відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженого Указом Президента України № 970/200 від 14.08.2000 року, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин Держкомзем (функції якого нині виконує є Дерземагенство), відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за

додержанням земельного законодавства, в тому числі встановленого

порядку вилучення і надання земельних ділянок, режиму використання

земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення та умов

надання, власниками земельних ділянок і землекористувачами.

Отже Держкомзем України був наділений активними функціями з контролю, зокрема безпосередньо у питаннях вилучення і надання земельних ділянок і при належному здійсненні своїх повноважень повинен був своєчасно виявити та вжити заходів із припинення порушення законодавства у контрольованій ним сфері.

В той час як до відання обласних державних адміністрацій відповідно до п.п.2,11 ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» віднесено лише питання розпорядження землями державної власності та погодження документації із землеустрою тобто функції контролю відсутні. Така позиція побічно підвтерджується і постановою Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі 6-68цс15, яка згадувалссь вище, де прокурором предявлено позов до Головного управілння Держземагенства.

На вищевикладені обставини суд першої інстанції не звернув уваги, і тому колегія суддів приходить до висновку, що таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2016 року скасувати та ухвалити нове, яким Херсонському міжрайонному прокурору з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Херсонське лісомисливське господарство" відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: Л.В.Пузанова

С.В.Радченко