Дата документу 07.09.2016
Справа N 320/5783/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» вересня 2016 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Кучеренко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору.

В С Т А Н О В И В:

В провадження Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 про повернення судового збору.

При вирішенні питання про повернення судового збору суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заявниця в своїй заяві просить розглянути питання про повернення їй судового збору, який був стягнений з неї як інваліда 2 групи за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 2-421/2012.

Згідно п. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обовязки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом та виражені у рішенні суду, що набрало законної сили, факти і правовідносини.

Виключність судового рішення це неможливість використання наданих особі, яка бере участь у справі, правомочностей, що дозволяють їй домогтися невиконання судового рішення, що вже ухвалене і набрало законної сили, через ухвалення іншого рішення за позовом між тими самими сторонами та із тих самих підстав.

Отже, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У звязку із викладеним розгляд судом заяви, незалежно від її викладення та змісту, предметом якої є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Таким чином, у даному випадку заявниця має захищати свої права не в порядку подачі заяви про повернення судового збору, а в порядку оскарження судового рішення, а тому заява про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 292, 324 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», ст. 124, 125 Конституції України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повернення судового збору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В.Кучеренко