АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1534/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1993/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В.,

Суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Тахтаулівської сільської ради на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Тахтаулівської сільської ради, Сільського голови Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 червня 2016 рокупозов ОСОБА_2 до Тахтаулівської сільської ради, Сільського голови Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження сільського голови Тахтаулівської сільскої ради Полтавського району Полтавської області від 18.02.2016 року №4 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Тахтаулівського сільського будинку культури.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Тахтаулівського сільського будинку культури з 18.02.2016 року.

Стягнуто з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 року по 06.06.2016 року включно, з розрахунку середньоденної заробітної плати, в розмірі 137грн. 49 коп., а всього 75 робочих дні, що в цілому складає заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 334грн. 25 коп.

Стягнуто з Тахтаулівської сільської ради Полтавського району та ОСОБА_3 на користь держави, в рівних частках з кожного, судовий збір у загальній сумі 551грн.20коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за 1 (один) місяць та в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

З даним рішенням суду не погодилася Тахтаулівська сільська рада та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що дане рішення суду є незаконне, необґрунтоване та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому посилається на те, що судом першої інстанції неповно було зясовано обставини справи, та обєктивним доказам у ній.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що з 02 квітня 2008 року позивач працював директором Тахтаулівського сільського будинку культури.

Згідно запису в трудовій книжці позивача від 04 квітня 2014 року №39 повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників закладів культури передані органам місцевого самоврядування.

В 2015 році сільським головою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області була обрана ОСОБА_3.

Після обрання ОСОБА_3 сільським головою позивачем була написана заява про звільнення з займаної посади за згодою сторін. Точної дати її написання судом не встановлено.

Далі встановлено, що 18 лютого 2016 року ОСОБА_3 було повідомлено ОСОБА_2 про задоволення заяви про звільнення його за згодою сторін відповідно до заяви.

Потім вона своєю рукою в присутності ОСОБА_2, що ним не заперечується, написала дату на заяві про звільнення - 18.02.2016р. і передала її секретарю.

В той же день, розпорядженням, за підписом ОСОБА_3, від 18.02.2015 р. №4 позивач був звільнений з роботи за згодою сторін з 18.02.2015 р.

В подальшому були внесені уточнення в розпорядження щодо року невірного 2015 р. на 2016 рік та щодо реєстрації заяви про звільнення 18.02.2016 року замість невірного 17.02.2016 року.

В трудовій книжці ОСОБА_2 запис про звільнення та дата видачі розпорядження датовані 18.02.2016р.

Згідно заяви позивача підставою його звільнення з посади зазначено-«Прошу звільнити мене з посади директора Будинку Культури за згодою сторін.»

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що в заяві відсутня дата з якої саме сторони (роботодавець та робітник) досягли згоди про звільнення.

Також посилався на те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, та це не заперечувала і сама відповідач ОСОБА_3, дату написання заяви «18.02.2016 р.» вона проставила власноручно.

Однак, з таким висновком місцевого суду, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і уповноваженим роботодавцем органом.

Підставою для припинення дії трудового договору відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України є добровільна домовленість сторін трудового договору між працівником і роботодавцем (уповноваженим органом) про припинення трудового договору.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз?яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

З матеріалів справи та показів сторін беззаперечно встановлено, що позивач заяву про звільнення написав власноручно, добровільно і подав її сільському голові 18 лютого 2016 року. Дана заява була розглянута та задоволена, у підтвердження чого поставлено дату досягнення згоди між сторонам трудового договору, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як уповноваженим органом

Заява з прийнятим рішенням та резолюцією сільського голови зареєстрована в присутності позивача відповідальною особою 18 лютого 2016 року за № 02-20/60р. В присутності ОСОБА_2 відповідальною особою віддруковано розпорядження, яке підписано сільським головою ОСОБА_3, зареєстроване в журналі реєстрації, після чого з ним ознайомлений і позивач.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що 18 лютого 2016 року сторони дійшли взаємної згоди про припинення трудового договору за угодою сторін, і внаслідок звільнення з цих підстав, не вимагається письмового завчасного попередження власника або уповноваженого ним органу.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що не знайшов свого підтвердження факт написання позивачем заяви під тиском або примусом.

Також у період з 18 лютого 2016 року по 18 березня 2016 року від ткаченка Ю.Л. до сільської ради будь-яких заяв з приводу зміни ним рішення про звільнення не надходило.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Судові витрати підлягають розподілу, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.3,4 ст.309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Тахтаулівської сільської ради задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Тахтаулівської сільської ради, Сільського голови Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Тахтаулівської сільської ради судовий збір який був сплачений ними при подачі апеляційної скарги у розмірі 606,33 грн. (шістсот шість гривень тридцять три копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: