Номер провадження: 22-ц/785/4529/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4 т. 1), який уточнив (а. с. 59 т. 1) і збільшив (а. с. 122-124, 134-135 т. 1) в ході розгляду справи та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 34 944,91 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту 11 168,02 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 10 891,31 грн.; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 2 436,40 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 4 116,87 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 4 047,20 грн.; сума інфляційних втрат від прострочених відсотків по кредиту 2 285,11 грн., а також просив стягнути з відповідачів в рівних частинах судовий збір в розмірі 349,44 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору № 958 від 23.09.2008 року банк надав відповідачу ОСОБА_7 (ОСОБА_5) кредит в сумі 13 000 грн. з терміном остаточного погашення не пізніше 30.09.2011 року та сплатою 12,5% річних. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 були укладені договори поруки № 958, № 958/1 від 23.09.2008 року, згідно з якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_7) свої зобовязання по кредитному договору не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість боржника перед банком станом на 25.08.2015 року в сумі 34 944,91 грн.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, відповідач ОСОБА_7 (ОСОБА_4) позов визнала частково, відповідач ОСОБА_8 та його представник позов не визнали, відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, та просив змінені позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державний ощадний Банк України в особі Одеського облуправління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за кредитним договором № 958 від 23.09.2008 року станом на 25.08.2015 року в сумі 32 944,91 грн., яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту 11 168,02 грн., прострочених процентів за користування кредитом 10 891,31 грн, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 2 436,40 грн., пені за прострочений основний борг по кредиту 2 116,87 грн, пені за прострочені проценти за користування кредитом 4 047,20 грн., суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2 285,11 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) судовий збір у сумі 349,44 грн. В задоволенні іншої частини позову, а також в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) на користь ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи в розмірі 3 326,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 (а. с. 176 т. 1) подала апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року, в якій просить рішення суду від 17.09.2015 року, в частині стягнення з неї ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості в розмірі 32 944,91 грн. скасувати. Відмовити в повному обсязі Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з неї, ОСОБА_3, як поручителя, посилаючись на те, що її порука відповідно до договору поруки № 958 від 23.09.2008 року є припиненою з 30.03.2012 року, а висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Державний ощадний банк України», дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 958 від 23.09.2008 року станом на 25.08.2015 року в сумі 32 944,91 грн. та, в частині стягнення в рівних частках з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору в сумі 349,44 грн., з ухваленням нового рішення, в цій частині, з наступних підстав. При цьому, судова колегія зазначає, що не робить висновків стосовно неоскарженої частини рішення суду щодо позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за № 958 від 23.09.2008 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у ВАТ «Державний ощадний банк України» у сумі 13 000 грн., зі сплатою 12,5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.09.2011 року (а. с. 6-9).

Згідно наданих суду матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязань за основним договором, 23.09.2008 року банком було укладено договір поруки № 958/1 до кредитного договору з ОСОБА_5 (а. с. 12) та договір поруки № 958 з ОСОБА_6 (а. с. 10).

Відповідно до укладених договорів поруки № 958 та № 958/1 від 23.09.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (а. с. 10-13).

Згідно п. 1.4 кредитного договору позичальник повинен проводити погашення основного боргу за кредитом у розмірі 361,12 грн. та сплачувати відсотки в розмірі 12,5% річних щомісяця до 30 числа кожного звітного місяця, шляхом внесення готівки до моменту повного погашення кредиту.

Відповідач ОСОБА_4 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконувала.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 (ОСОБА_7) станом на 25.08.2015 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 34 944,91 грн., яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту 11 168,02 грн., прострочених процентів за користування кредитом 10 891,31 грн., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 2 436,40 грн, пені за прострочений основний борг по кредиту 4 116,87 грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом 4 047,20 грн., суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2 285,11 грн. (а. с. 16).

Доводи ОСОБА_4 стосовно того, що вона не є належним відповідачем по справі в суді спростовані матеріалами справи, згідно наданих суду документів (а. с. 52) ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою. Крім цього, суд першої інстанції вважав, що банком по справі надано обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором, сплата комісійної винагороди за супроводження кредиту передбачена договором, а умови договору позичальником не оскаржувались.

Тому суд першої інстанції вважав, що позов до ОСОБА_4 предявлено банком обґрунтовано.

Однак, суд першої інстанції вважав, що позов, в частині позовних вимог, предявлених до відповідача ОСОБА_5 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

По даній справі за клопотанням відповідача ОСОБА_5 була проведена судово-почеркознавча експертиза від 27.07.2015 року за № 622 для зясування достовірності його підпису на договорі поруки № 958/1 від 23.09.2008 року, укладеному між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 622 від 27.07.2015 року встановлено, що підписи в договорі поруки № 958/1 від 23 вересня 2008 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою.

Таким чином, з урахування висновку судової експертизи, пояснень ОСОБА_5, який зазначив, що договір не підписував, враховуючи вимоги діючого законодавства, щодо письмової форми договору поруки та обовязкового підписання його сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку, що між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10015/0358 філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» договір поруки не укладався, у сторін по справі не виникло будь-яких прав та обовязків стосовно один одного, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача боргу в солідарному порядку з іншими відповідачами, а тому в позові до ОСОБА_5 належить відмовити.

Тому суд першої інстанції вважав, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення боргу з боржника ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_6

При стягненні заявленої суми боргу суд першої інстанції вважав можливим застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до вимог якої за рішенням суду може бути зменшено розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_7 (ОСОБА_4) знаходиться в скрутному матеріальному становищі, так як сама виховує та забезпечує дитину, з 17.08.2015 року по 15.09.2015 року знаходилась на лікарняному з переламом ноги, дані обставини суд першої інстанції визнав істотними, та вважав за можливе зменшити розмір пені за прострочений основний борг по кредиту з 4 116,87 грн. до 2 116,87 грн.

В іншій частині вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотків та пені суд першої інстанції вважав правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України, та підлягають задоволенню, а тому з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором, процентів та пені за кредитним договором на суму 32 944,91 грн, в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 530, 533, 543, ч. 4 ст. 551, 554, 611, 624, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-214, 215, 218 ЦПК України, частково задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» та вирішив питання по судових витратах.

Судова колегія, не роблячи висновків стосовно неоскаржуваної частини рішення суду, не погоджується з висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині рішення, так як суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.09.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «Державний ощадний банк України» (а. с. 22-23 т. 1) і ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 958, відповідно до якого банк надав ОСОБА_7 кредит в сумі 13 000 грн. на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.09.2011 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом (а. с. 6-9 т. 1).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 23.09.2008 року було укладено договір поруки № 958, згідно якого остання поручилася перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 958від 23.09.2008 року та несе разом з боржником перед кредитором солідарну відповідальність в тому ж обсязі, що і боржник (а. с. 10-11 т. 1).

В результаті неналежного виконання боржником своїх зобовязань за вказаним кредитним договором виникла кредитна заборгованість, загальний розмір якої станом на 25.08.2015 року становить 34 944,91 грн. (а. с. 137-145 т. 1).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3, посилався на вказаний договір поруки, відповідно до якого вона несе разом з боржником перед кредитором солідарну відповідальність в тому ж обсязі, що і боржник, який неналежно виконує зобовязання за вище вказаним кредитним договором.

З чим погодився і суд першої інстанції.

Проте, відповідно до п. 4.1. договору поруки від 23.09.2008 року, укладеного позивачем з ОСОБА_6 (а. с. 10-11 т. 1) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором.

Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 958 не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі № 958 від 23.09.2008 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_7 (а. с. 6-9 т. 1), строк виконання основного зобовязання чітко визначений строком повного погашення кредиту є 30.09.2011 року.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 30.09.2011 року, протягом наступних шести місяців.

Однак, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції позивачем не надані докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що банком предявлялася вимога до поручителя ОСОБА_3 стосовно виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту на протязі шести місяців, починаючи з 30.09.2011 року.

На питання суду представник позивача в суді апеляційної інстанції пояснив, що в нього такі докази відсутні.

Відповідно до матеріалів справи з позовом до суду позивач звернувся в січні 2014 року, тобто після закінчення шестимісячного строку.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Тому і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-6цс14).

За таких обставин, судова колегія вважає, що порука ОСОБА_3 щодо виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором № 958 від 23.09.2008 року припинилася, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до неї.

В звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, то відповідно до ст. 88 ЦПК України відсутні і підстави для стягнення з неї судових витрат.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія, не роблячи висновків стосовно неоскаржуваної частини рішення суду, частково погоджується з апеляційною скаргою, і вважає, що рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року необхідно скасувати, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 958 від 23.09.2008 року станом на 25.08.2015 року в сумі 32 944,91 грн., яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту 11 168,02 грн., прострочених процентів за користування кредитом 10 891,31 грн., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 2 436,40 грн., пені за прострочений основний борг по кредиту 2 116,87 грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом 4 047,20 грн., суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2 285,11 грн. та в частині стягнення в рівних частках з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судового збору у сумі 349,44 грн., з ухваленням нового рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, оскільки враховуючи вище наведене, вони не мають правового значення.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року скасувати, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за кредитним договором № 958 від 23.09.2008 року станом на 25.08.2015 року в сумі 32 944,91 грн., яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту 11 168,02 грн., прострочених процентів за користування кредитом 10 891,31 грн., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 2 436,40 грн., пені за прострочений основний борг по кредиту 2 116,87 грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом 4 047,20 грн., суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2 285,11 грн. та в частині стягнення в рівних частках з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) судового збору у сумі 349,44 грн.

Ухвалити нове рішення, в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_9

ОСОБА_2