Справа № 215/4179/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Сердюк А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

перекладача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи : приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, Криворізьке міське управління юстиції, - про усунення перешкод і захист права власності, права користування, визнання правочину недійсним та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2015 року позивачка звернулася до суду із позовними вимогами про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх уточнень позивач посилається на те, що з 1984 року вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті свого сина 15.01.2015 року, вона була дуже засмучена своїм горем і її сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 О, ОСОБА_5 її втішали, а у квітні 2015 року запропонували їй квартиру приватизувати, щоб після цього оформити за договором довічного утримання. У травні 2015 року її відвезли до приватного нотаріуса ОСОБА_10 де оформили договір, як їй пояснили, що за його умовами за нею будуть піклуватися до кінця мого життя, а її квартира мала перейти до ОСОБА_5 Після підписання договору ставлення відповідачки до мене змінилось і вони сказали, що скоро вона залишиться без домівки, так як вона підписала договір дарування. 28.08.2015 вона звернулась до нотаріуса ОСОБА_10, яка надала їй копію договору, який вона підписала, а саме договір дарування. У звязку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки помилялася, щодо правових наслідків договору.

14.09.2015 та 12.10.2015 позивачем подано до суду позовну заяву зі змінами, згідно до яких залучено до справи треті особи : приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, Криворізьке міське управління юстиції.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили визнати договір дарування спірної квартири недійсним, в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 помилилась щодо наслідків договору, який підписувала, у зв'язку з поганим володінням українською мовою, погіршеним станом здоров'я, похилий вік, та стресом після похованням свого сина. Копію посвідченого договору від нотаріуса не отримувала. Мала намір укласти договір про своє утримання та з умовою поховання праху свого сина ОСОБА_11. Іншого житла не має, отримує невелику пенсію, проживає на даний час у сторонніх осіб через її виселення відповідачем шляхом заміни відповідачем ключів від вхідних дверей до квартири.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, подали письмові заперечення, згідно яких посилались на те, що позивачу було розяснено, який саме договір підписано та його наслідки. Будь якої помилки у природі договору в позивача не було. ОСОБА_1 з власної ініціативи розпочала дружні стосунки з родиною ОСОБА_11 та ОСОБА_5, пілся чого весною 2015 року добровільно запропонувала укласти договір дарування свої квартири на користь ОСОБА_5, яка нагадувала їй себе в молодості. ОСОБА_1 самостійно займалась оформленням документів перед укладення договору. Після укладення договору ОСОБА_5 в квартирі було проведено ремонт та було сплачено борги за комунальні послуги, та ОСОБА_1 залишилась проживати у ній.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_10С в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що нею було розяснено ОСОБА_1, який саме договір вона підписує та його наслідки, наявність інших видів договорів. Текст договору не перекладався при його посвідчення, тому що роз'яснення надавались російською мовою. Договір нею посвідчувався в присутності ОСОБА_1 і ОСОБА_5

Представник третьої особи - Криворізького міського управління юстиції, в судове засідання не зявився про день, час та місце слухання справи були повідомленний належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що 22.05.2015 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування передала у дар ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, /а.с. 56-57/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22.05.2015 внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5О./а.с. 7-8/ .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що є сусідкою ОСОБА_1 і після смерті свого сина ОСОБА_13 ОСОБА_1 говорила про те, що хоче укласти з ОСОБА_11 договір утримання, щоб за нею доглядали, матеріально допомогали, в т.ч. купували продукти харчування, та перебуваючи в нотаріуса не бачила, що підписувала. Зазначила про існування домовленості поховати прах сина між ОСОБА_11 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_14 в судові засідання пояснила, що після смерті сина ОСОБА_1 була розгублена та хотіла знайти людей, які займались її утриманням. Про свій намір подарувати квартиру ОСОБА_1 нічого не повідомляла. Іншого житла позивачка не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 з нею та її родиною почала підтримувати товариські стосунки після смерті свого сина ОСОБА_13 та навесні 2005 року запропонувала подарувати квартиру ОСОБА_5, щоб за нею доглядали та поховали урну з прахом сина. Після укладення договору дарування квартири домовлялись про те, що ОСОБА_1 буде продовжувати проживати у спірній квартирі.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні показали, що приблизно в травні 2015 року ОСОБА_1 , перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_9 і повідомила, що подарує свою квартиру ОСОБА_5, щоб за нею доглядали.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що перебуваючи на святкування дня народження в домоволодінні ОСОБА_9 бачила ОСОБА_1, яка повідомила всім присутнім про свій намір подарувати квартиру на користь ОСОБА_18

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 відвідувала сім'ю ОСОБА_9, де сама декілька разів пропонувала подарувати квартиру ОСОБА_5 Повідомляла, що хоче продовжити жити у спірній квартирі після укладення договору. Після укладення договору ОСОБА_5 було понесено витрати на утримання спірної квартири.

Свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_22, ОСОБА_5 та її сім'я являються знайомими та відвідували один одного час від часу. Про обставини укладання договору дарування квартири їм нічого невідомо.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача, свідків ОСОБА_23, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_15, в судовому засіданні судом встановлено, що позивачка мала намір розпорядитись належною їй квартирою на користь відповідача за справою, за умови надання ним їй догляду та утримання. Тобто позивач бажала укласти договір довічного утримання.

Проте між сторонами було укладено договір дарування, який за своєю природою не в повній мірі відповідає волевиявленню позивачки, яка мала намір розпорядитись своїм майном за зазначеної вище умови , так як є людиною похилого віку, іншого житла та родичів не має. І хоч в самому договорі позивач власноручно написала, що договір дарування нею прочитано особисто та записано вірно, але з її пояснень суд вбачає, що нею не в повній мірі розумілись наслідки його укладення у зв'язку з погіршеним станом здоров'я, похилим віком, смертю свого сина, а.с. 6, 9, 138.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як передбачено ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди (ч. 2 ст. 717 ЦК України).

Зазначеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України в постанові від 18 червня 2014 року № 6-69цс14, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Враховуючи наведені вище обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 помилялась щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем. У позивача під час укладення договору дарування квартири було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність ОСОБА_5

Таким чином, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні права власності, права користування та розпорядження майном шляхом визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням даних вимог законодавства та відсутності доказів порушення прав та інтересів позивача з боку державних органів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, позовні вимоги в частині виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності №9760350 від 22.05.2015 року до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності, права користування та розпорядження майном шляхом визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, і посвідченого 22.05.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №390.

В інший частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: