Категорія 19Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судових засідань Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановила:

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3606720 грн. боргу за договором позики. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 15.12.2012 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 136000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.06.2013 року.

Свої зобов'язання за договором позики ОСОБА_3 не виконав, оскільки не повернув позивачеві борг.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами дійсно було укладено договір позики, зобов'язання за яким не виконані відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за ним підлягали до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтями 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Факт передачі позивачем вказаної у договорі суми позики і отримання її відповідачем ОСОБА_3 підтверджується розпискою від 15.12.2012 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.44).

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження апелянта ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши позов позивача за заявою про збільшення позовних вимог, яка не містить відмітки про реєстрацію її у Вінницькому міському суді відповідно до Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міста Києва та Севастополя, апеляційному суді АР Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ є безпідставними, та такими, що не заслуговують на увагу виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

При цьому можливість реалізації цього права обмежується стадією розгляду справи, тобто до винесення судом рішення.

Подавши в подальшому заяву про збільшення позовних вимог, якою позивач просив стягнути суму боргу в еквіваленті станом на 10.12.2015 року він скористався своїм процесуальним правом.

За замістом як позовної заяви, так і заяви про збільшення позовних вимог предметом позову - матеріально-правовою вимогою, заявленою позивачем до відповідача, є стягнення позики, що була надана в іноземній валюті, в перерахунку в національну валюту на день подання заяви, заяви про збільшення позовних вимог, вирішення справи тощо, тобто заявленою є вимога про стягнення еквіваленту суми позики в іноземній валюті станом на день стягнення, що і було зроблено судом першої інстанції.

Конкретний розмір стягнення залежить від курсу національної валюти до відповідної іноземної валюти на день стягнення, а тому може змінюватися разом із зміною курсу, й не є зміною позовних вимог як таких.

Отже не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача суми боргу за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Відповідно до статей 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, в п.14 Постанови від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним з платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного банку України на 15.03.2016 року офіційний курс гривні до долара США встановлено як 26,52 грн. Відтак 136000 доларів США еквівалентні 3606720,00 грн.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини спр ави, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.