Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2016 Справа №607/3061/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Совр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совр-1» про відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного малого підприємства «Совр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совр-1» про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що із 2011 року, він працює у відповідачів на посаді інженера по техніці безпеки та цивільній обороні. Наказом ПМП «Совр» від 30.09.2013 року № 73-к позивача було звільнено із вказаної посади за п.2 ст.36 КЗпП України. Наказом ТОВ «Совр-1» від 30.09.2013 року №69-к його також було звільнено з роботи за п.2 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21.08.2014 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера по техніці безпеки та цивільній обороні та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу. З часу поновлення позивача на роботі, директор «Совр» ОСОБА_5, фактично не допускає ОСОБА_1 до виконання своїх посадових обов'язків, постійно ображає, не дозволяє знаходиться на об'єктах підприємства, не допускає позивача до робочого кабінету та не створює належних умов праці. Позивача не направляли на чергові навчання з питань охорони праці. Так, 17 березня 2016 року позивач звернувся із заявою про направлення на навчання, однак вказана заява залишилась не розглянутою. Своїми діями відповідачі, зокрема директор «Совр» спричинив йому значну моральну шкоду, а саме: не повернув грошей, не нараховує належної премії, заявляє, що знову звільнить його з роботи після настання пенсійного віку. Через поведінку директора ОСОБА_5 позивач втратив спокій, погіршився його стан здоров'я і нормальний спосіб життя, що завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. та просить суд стягнути її з відповідачів на його користь.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити.

Представники ПМП «Совр» та ТОВ «Совр-1» в судовому засіданні позовних вимог не визнали, проти їх задоволення заперечили та суду пояснили, що 08 червня 2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ПМП «Совр» на посаду інженера по техніці безпеки і цивільній обороні згідно Наказу №34к від 08.06.2011р. Відповідно до наказу №73к від 30.09.2013 р. його було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.06.2014 року позивача поновлено на посаді інженера по техніці безпеки та цивільній обороні. Наказом №41к від 26.06.2014 року позивача було допущено до роботи та виконання своїх посадових обов'язків на посаді інженера по ТБ і ЦО в ПМП «Совр». Зі сторони підприємства було дотримано всієї процедури поновлення ОСОБА_1 на роботі, надано попереднє окреме приміщення, робочий кабінет з умовами, придатними для праці. 01.10.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до директора підприємства ОСОБА_5 із заявою про підвищення йому оплати праці, а саме перевести з 0,5 посадового окладу на 0,75 посадового окладу, яку було задоволено відповідно до наказу № 84ак від 01.10.2015 р. Вважають, що зі сторони відповідачів ОСОБА_1 не було вчинено жодних протиправних дій, які б заподіяли йому моральну шкоду, а тому просять в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

08 червня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у ПМП «Совр» на посаду інженера по техніці безпеки і цивільної оборони згідно Наказу №34к від 08.06.2011р.

30.09.2013 року ПМП «Совр» винесено наказ №73-к про звільнення позивача із займаної посади, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору

Також, 30.09.2013 року ТОВ «Совр-1» винесено наказ №69 про звільнення позивача із займаної посади, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.06.2014 року, яке набрало законної сили, зазначені накази відповідачів про звільнення позивача скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера по техніці безпеки та цивільній обороні та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання зазначеного судового рішення, як вбачається із наказу №41к ПМП «Совр» від 26.06.2014 року «Про поновлення на роботі», скасовано наказ ПМП «Совр» від 30 вересня 2013 року №73-к про звільнення ОСОБА_1, позивача допущено до роботи та виконання своїх посадових обов'язків на посаді інженера по техніці безпеки і цивільної оборони в ПМП «Совр». Наказом №40к від 26.06.2014 року «Про поновлення на роботі» ОСОБА_1 допущено до роботи та виконання своїх посадових обов'язків на посаді інженера по техніці безпеки і цивільної оборони в Товариства з обмеженою відповідальністю «Совр-1».

Як вбачається із наказу №84ак від 01.10.2015 р. ПМП «Совр», ОСОБА_1 переведено на 0,75 посадового окладу з 01.10.2015 року по 25.04.2016 року, згідно поданої ним заяви.

Згідно із представленими та оглянутими в судовому засіданні відомостей про нарахування заробітної плати ПМП «Совр» та ТзОВ «Совр-1», табелів обліку робочого часу за період з червня 2014 року по червень 2016 року, позивачу нараховувалась та виплачувалось заробітна плата за виконану ним роботу за вказаний період, а також зазначалось кількість відпрацьованих ним годин у табелях робочого часу.

Як вбачається із заяви позивача, адресованої директору ПМП «Совр» від 17.03.2016 року останній у зв»язку із закінченням терміну дії посвідчення з питань охорони праці звернувся із проханням направити його на відповідне навчання.

Із пояснень представників відповідача у судовому засіданні встановлено, що позивач не направлявся на навчання з питань охорони праці у зв»язку із відсутності виробничою необхідності та прийняттям наказів ТзОВ «Совр-1» від 01.04.2016 року №19 «Про скорочення чисельності працівників» та ПМП «Совр» від 01.04.2016 року №29 відповідно до яких з 01.06.2016 року вирішено скоротити посаду, яку займав ОСОБА_1

Відповідно до наказу №29 від 01.04.2016 року МПМ «Совр» «Про скорочення штату працівників», у зв»язку із скороченням штату працівників скорочено посади в ПМП «Совр» з 01.06.2016 року: інженера по техніці безпеки і цивільній обороні 1 одиниця, диспетчер 1 одиниця, кур»єр 1 одиниця, водій автотранспортних засобів - 0,5 од.

Згідно із наказом №19 від 01.04.2016 року ТзОВ «Совр-1» «Про скорочення чисельності працівників» вирішено скоротити чисельність працівників з 01.06.2016 року - інженера по техніці безпеки та цивільній обороні 1 од., прибиральник службових приміщень 1 од.

Як вбачається із наказу №32-к від 06.06.2016 року ТзОВ «Совр-1» ОСОБА_1 звільнено з посади інженера по техніці безпеки і цивільної оборони в Товариства з обмеженою відповідальністю «Совр-1» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України ( у зв'язку із скороченням штату працівників).

Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено поняття моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Пунктом 11 зазначеної постанови передбачено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд проаналізувавши матеріали справи, а також дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, оскільки ним не представлено суду доказів, які б свідчили, про заподіяння останньому моральної шкоди, як зазначено ним у позовній заяві, внаслідок недопущення його відповідачами до виконання службових обов»язків, не створення належних умов праці та недопущення його до службового кабінету. Крім цього, зазначені твердження позивача з цього приводу спростовуються доказами, наданими відповідачем, зокрема платіжними відомостями про заробітну плату, а також табелями робочого часу, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був присутній на робочому місці з моменту його поновлення на посаді інженера на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2014 року, був допущений до роботи та робочого місця та йому належним чином нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за виконану роботу, проставлялись години перебування на робочому місці. Щодо твердження позивача про те, що його не було направлено на навчання з питань охорони праці, суд вважає, що воно не є підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки позивача не було звільнено та відсторонено від роботи, у зв»язку із закінченням у нього терміну посвідчення про навчання і перевірку знань Закону України «Про охорону праці». Також суд не бере до уваги, його твердження зазначені у позовній заяві про те, що при прийому на роботу директор «Совр» ОСОБА_5 отримав від нього шляхом вимагання значну суму грошей та матеріальні цінності, як підставу для відшкодування моральної шкоди, оскільки такі твердження перевірялись органами досудового розслідування, за наслідками якого винесено постанову про закриття кримінального провадження від 27 січня 2014 року. При цьому суд зазначає, що винуватість посадових осіб ПМП «Совр» щодо наведених обставин позивачем, вироком суду на даний час не встановлена. Також, суд не бере до уваги виписки із медичної картки амбулаторного хворого №03614 та №1364 наданих позивачем, як підставу для відшкодування йому моральної шкоди, відповідно до яких ОСОБА_1 з 12.04 по 21.04.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні №2 з приводу гіпертонічної хвороби, оскільки зазначені медичні документи не свідчать про неправомірні дії відповідачів та не підтверджують обставини зазначені ним у позовній заяві.

Виходячи з наведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, ст.88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Совр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совр-1» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В.РОМАЗАН