Справа № 2-6391/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський про стягнення матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 18 000 грн., як матеріальну допомогу по тимчасовій непрацездатності та звільнити його від сплати судового збору на підставі п.15 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свій позов, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на його думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який він просить суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

З матеріалів позову вбачається, що позивач, звертаючись до відповідача з вимогою про стягнення матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок отриманих тілесних ушкоджень на виробництві, не викладає обставин в обґрунтування визначених ним правових підстав звернення до Виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, в чому порушення, на його думку, прав та інтересів, не зазначає доказів на підтвердження сплати позивачу матеріальної допомоги в розмірі саме 18 000 грн. та не зрозуміло з чого виходив позивач заявляючи вимогу про стягнення грошових коштів саме у такому розмірі.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

На підставі ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Крім цього, Виробничий підрозділ вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, не є юридичною особою, що впливає на визначення належного відповідача у справі, підсудності даного спору та можливість його розгляду Солом'янським районним судом м. Києва.

Таким чином, в поданій позовній заяві позивачем не викладені обставини як правові підстави в обґрунтування позовних вимог, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин в обґрунтування заявлених вимог.

Також, відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В свою чергу позивачем до позовної заяви не додано оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 551, 20 грн. У разі наявності у позивача пільг при оплаті судового збору йому потрібно надати суду відповідний документ, а посилання на п.15 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого фізичні особи, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян є хибним, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить виплатити йому кошти по тимчасовій непрацездатності згідно лікарняних листів, а не відшкодування шкоди завданої життю чи здоров'ю, на які пільги щодо сплати судового збору не поширюються.

Крім того, до позовної заяви не додано її копії у кількості відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, які братимуть участь у розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський про стягнення матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності, залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.І. Кушнір