АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/6581/16 Головуючий у 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі - Желепі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року про відхилення скарги ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_3, на рішення та бездіяльність заступника начальника Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:

- визнати неправомірною та незаконною постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Шепітько Анни Іванівни від 10.10.2013 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника;

- визнати неправомірною та незаконною бездіяльність начальника Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Костенко Людмили Іванівни в частині не реагування на заяву ОСОБА_2 від 13.01.2014 року;

- визнати неправомірною та незаконною бездіяльність заступника начальника Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни в частині не направлення боржнику документів;

- визнати неправомірною та незаконною постанови заступника начальника Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни від 27.02.2015 року про накладення арешту на все рухоме майно боржника та заборону його відчуження, а також від 02.03.2015 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2;

- зобов'язати відповідних посадових осіб усунути допущені порушення прав боржника.

В обґрунтування своїх вимог заявник послалася на те, що оскаржувані ним виконавчі дії вчинені з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року указана скарга залишена без розгляду.

Між тим, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2015 року зазначену ухвалу скасовано в частині залишення без розгляду вимог про визнання неправомірною та незаконною бездіяльність заступника начальника Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни в частині не направлення боржнику документів, а також в частині визнання неправомірними та незаконними постанов від 27.02.2015 року про накладення арешту на все рухоме майно боржника і заборону його відчуження та від 02.03.2015 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2, а питання в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті ухвалу залишено без змін.

Під час повторного вирішення питання щодо зазначених вище вимог скарги ОСОБА_2, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року такі вимоги залишено без задоволення. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження, в межах якого подана скарга, вже закінчене, а тому задовольнити вимоги скаржника не вбачається за можливе.

В поданій апеляційній скарзі представник боржника просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою скаргу задовольнити. Послався на те, що підстави, з яких суд відхилив скаргу ОСОБА_2 не передбачені чинним законодавством, а факт закінчення виконавчого провадження не має значення для вирішення питання про поновлення порушених прав сторони виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., думки учасників процесу, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у ВДВС Cолом'янського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист №2/759/1139/13, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів, та виконавче провадження за яким відкрито постановою державного виконавця від 10.10.2013 року.

27.02.2015 року заступником начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

02.03.2015 року винесено також постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Відхиляючи скаргу ОСОБА_2 на указані постанови та на бездіяльність заступника начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, суд першої інстанції виходив з того, постановою від 15.07.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, виконавче провадження закінчено, а тому задовольнити вимоги скарги не вбачається за можливе.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, єдиною підставою для відмови у задоволенні скарги на дії, рішення або бездіяльність посадової особи Державної виконавчої служби є встановлення судом відсутності факту порушення прав сторони виконавчого провадження відповідними рішеннями, діями або бездіяльністю.

Між тим, указаних обставин, зокрема, винесення оскаржуваних постанов відповідно до закону, судом першої інстанції встановлено не було.

Встановлення факту закінчення виконавчого провадження не дає підстави для висновку про неможливість відновлення порушених прав сторони виконавчого провадження.

При цьому, суд керувався положеннями ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчі дії провадяться до завершення виконавчого провадження.

Разом з тим, вимоги про відновлення порушених прав сторони виконавчого провадження не є вимогами про вчинення відповідних виконавчих дій в розумінні ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом не повно з'ясовано обставини справи, не надано належної правової оцінки доводам скаржника, чим порушено порядок вирішення питання щодо скарги ОСОБА_2.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання щодо скарги ОСОБА_2 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, а питання щодо скарги ОСОБА_2 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: