Провадження №2-н/760/6275/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А. розглянувши заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги, суддя

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з боржників суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

В прийнятті заяви про видачу судового наказу має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Згідно ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

При зверненні до суду заявник зазначає, що місцем проживання боржника ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1.

Однак, як вбачається з листа відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 04 листопада 2016 року, ОСОБА_2 зареєстрованим у встановленому законом порядку по м. Києву не значиться.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 ЦПК України у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2, що в місті Києві має статус приватної.

Також з довідки форми №3 вбачається, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2, форма власності житла приватна.

Однак, заявник копій правовстановлюючих документів до заяви не додає.

При цьому ОСОБА_1 вказується як власник особового рахунку в квартирі, що неможливо в приватній формі власності на квартиру, а не її власник.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 355, 360 ЦК України майно, що є у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Так, будь-якої інформації щодо того, хто є власником даної квартири, з доданих до заяви документів не вбачається, не дивлячись на посилання заявника на норми ст. 322 ЦК України, яка регулює обов'язок власника утримувати своє майно.

Будь-яких відомостей про те, чи проживає ОСОБА_2 в зазначеній квартирі, чи користується житлово-комунальними послугами, чи має він обов'язок утримувати майно, в якому проживає, в заяві також не зазначено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Пунктом 9 зазначеної вище Постанови визначено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи викладене вище, неможливості встановити розміру заборгованості, яка підлягає стягненню саме з ОСОБА_1, відсутності інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, відсутності правовстановлюючих документів на квартиру, суд вбачає спір про право, приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 97, ч. 6 ст. 100 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийняті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Роз'яснити заявнику право звернутися з позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення або отримання до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя