Справа: 164/906/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, який обґрунтовувала тим, що 30 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони не розлучені, однак не проживають разом вже понад три місяці. У зв»язку з тим, що утримання дитини потребує значних коштів, яких у неї немає, а відповідач матеріально не допомагає, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на її користь, як дружині, яка перебуває у декретній відпустці, в розмірі 1/6 всіх видів заробітку відповідача.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач позов визнав частково погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? від всіх видів його заробітку (доходу), в решті задоволення позову заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).

Згідно ст. 182 цього ж Кодексу до обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, відносяться: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом установлено, що 30 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, від якого 3 лютого 2014 року в них народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 4,5).

Із пояснень позивача встановлено, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за спільною з відповідачем дитиною, а також має на вихованні доньку від першого шлюбу, на яку отримує аліменти. Проте коштів не вистачає, оскільки менша дочка хворіє та потребує значних матеріальних витрат.

Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі ? від усіх видів його заробітку (доходу), зазначав, що ОСОБА_2 хоча і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, однак неофіційно підпрацьовує у підприємця, за що отримує кошти, а тому повністю заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини. Крім того, пояснив, що сплачує рахунки за кредитами, які брав на придбання побутової техніки для сім»ї, а також добровільно придбаває дещо з одягу для доньки і на даний час.

Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_3 з приводу того, що він є єдиним годувальником своєї сім»ї, оскільки це не знайшло підтвердження в судовому засіданні, так як при розгляді справи встановлено, що батько відповідача на даний час працевлаштований, а матір отримує відповідну пенсію, як інвалід ІІ групи. Крім того, разом з батьками, крім нього, проживає повнолітня сестра відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що ОСОБА_3 спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення донькою повноліття.

Вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та достатнім для матеріального забезпечення батьком дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Статтями 10, 57, 60 ЦПК України унормовано, що суд вирішує цивільно правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов»язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 має додатковий заробіток, перебуваючи в декретній відпустці, а ОСОБА_3 отримав попередження про звільнення з роботи, що підтверджується поясненнями сторін та матеріалами справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині утримання позивача відповідачем до досягнення дитиною трьох років.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв»язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 551 гривню 20 копійок судового збору.

На підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 волинської області, вул. Молодіжна, 4, на користь ОСОБА_2, жительки смт. Маневичі Волинської області, вул. Пушкіна, 8/2, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2016 року, до досягнення нею повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська