Справа № 686/5026/16-ц

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2016 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
судді Мороз В.О.,
за участю секретаря Козельської А.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому, військової частини НОМЕР_1 про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, -
01 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої каліцтвом у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати та стягнення заборгованості втраченого заробітку. Свої вимоги мотивує тим, що 01 липня 1983 року трапилась дорожньо-транспортна пригода з вини водія військової частини НОМЕР_2 . Внаслідок цієї пригоди він отримав тілесні ушкодження в зв`язку з чим визнаний інвалідом 3-ї групи з втратою 55% професійної працездатності та 45% загальної працездатності безстроково. За рішенням суду від 14 червня 1984 року військова частина НОМЕР_2 зобов`язана відшкодовувати йому заподіяну шкоду у вигляді сплати 88 руб.52 коп. щомісячно. А рішенням Хмельницького міського суду від 17 серпня 1999 року з військової частини НОМЕР_3 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 ) на його користь стягнуто втрачений заробіток за попередній до рішення суду період та зобов`язано відповідача з 01 вересня 1999 року і безстроково сплачувати йому 82 грн. 68 коп.
Вказує, що вказану суму відшкодування, військова частина НОМЕР_3 та її правонаступник військова частина НОМЕР_1 сплачували йому по 2005 рік включно, а в квітні 2006 року його справа передана до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому, який і здійснює вказану виплату по сьогоднішній день.
У зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати просить на підставі ст. 1208 ЦК України збільшити розмір відшкодування шкоди, встановлений рішенням суду від 17.08.1999 р. до 1537, 85 грн.
В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, додатково зазначивши, що як і військова частина так і фонд є належними відповідачами по справі, а дія Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є суб`єктами страхування від нещасного випадку, а також на осіб, які не сплачували страхових внесків із добровільного страхування від нещасного випадку. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров`я має вирішуватись на підставі відповідних норм цивільного законодавства. При цьому ваказав, що позивач ОСОБА_1 працював до 1999 року, а базовий закон про фонд почав діяти з 01.04.2011 року.
В судовому засіданні представник відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому заперечила щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що в березні 2006 року Особова справа потерпілого ОСОБА_1 передана до відділення Фонду. Призначення щомісячної страхової виплати підприємством здійснено на підставі рішення Хмельницького міського суду. Відповідно до Закону України «Про тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві» Відділення Фонду продовжило здійснювати виплати в сумі 82,68 грн., згідно довідки про розмір втраченого заробітку витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. З січня 2006 року проводяться Відділенням Фонду, так як в/ч НОМЕР_4 на той момент припинила виплати, тому січень 2006 року став базовим місяцем для розрахунку індексації щомісячних страхових виплат . Відповідно до Державного комітету статистики України індекс інфляції (101) перевищив індекс споживчих цін для індексації лише в квітні 2006 р., тому і виплата індексації розпочалася з квітня 2006 року та нараховується по теперішній час. З квітня 2006 року ОСОБА_1 проводиться виплата індексації відповідно до постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 зі змінами «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення». Враховувалось, що відповідно до статті 34 Закону у разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв`язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Розмір щомісячної страхової виплати визначений рішення суду та перерахунку не підлягає. Перерахування щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу визначених ст. 34 Закону з розрахунку мінімальної заробітної плати довідкою МСЕК ОСОБА_1 не передбачено.
Представники відповідача військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом, фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. Тобто, особою, яка зобов`язана здійснювати страхові виплати на користь позивача ОСОБА_1 є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а не військова частина НОМЕР_1 .
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши особову справу ОСОБА_1 , проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, внаслідок наступного.
Так, судом встановлено, що 01 липня 1983 року трапилась дорожньо-транспортна пригода з вини водія військової частини НОМЕР_2 . Внаслідок цієї пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в зв`язку з чим визнаний інвалідом 3-ї групи з втратою 55% професійної працездатності та 45% загальної працездатності безстроково. Згідно рішення міськнарсуду від 14 червня 1984 року військова частина НОМЕР_2 зобов`язана відшкодовувати ОСОБА_1 заподіяну шкоду у вигляді 88 руб.52 коп. щомісячно. А рішенням Хмельницького міського суду від 17 серпня 1999 року з військової частини НОМЕР_3 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 ) на користь позивача стягнуто втрачений заробіток в зв`язку із ушкодженням здоров`я з вересня 1996 р. по серпень 1999 р. та зобов`язано відповідача з 01 вересня 1999 року і безстроково сплачувати йому 82 грн. 68 коп.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовими рішенням, тобто ті обставини, що відповідач сплачує позивачу втрачений заробіток в зв`язку ушкодженням здоров`я щомісячно.
22.09.2004 року у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_3 направила військовій частині НОМЕР_1 , як правонаступнику, виконавчий лист №774/7-09р. на виплату довічного утримання в сумі 82 грн. 68 коп. щомісячно громадянину ОСОБА_1 за заподіяну шкоду здоров`ю. При військовій частині НОМЕР_3 довічне утримання виплачено по 30 вересня 2004 року включно. Дана виплата проводиться по КЕКВ 1343 ст. 0823.
Судом встановлено із оглянутої особової справи ОСОБА_1 та не заперечується сторонами, що вказану суму відшкодування, військова частина НОМЕР_3 та її правонаступник військова частина НОМЕР_1 сплачували позивачу по 2005 рік включно, а в березні 2006 року його справа передана до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому, який і здійснює вказану виплату по сьогоднішній день.
Також, з 1 березня 2016 року на відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я на користь позивача підлягає виплата у сумі 1537 грн., 85 коп. щомісячно і безстроково з розрахунку коефіцієнту росту розміру мінімальної заробітної плати (1378/74=18.6 коефіцієнт росту). (82.68 х 18.6).
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), а також відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Виходячи з того, що спірні правовідносини виникли до 2004 р., але продовжують існувати після набрання ЦК України чинності, то до них застосовуються положення цього Кодексу.
При цьому, питання збільшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я врегульовано ст.1208 ЦК України.
Так, відповідно до ч.1 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.
У контексті зазначеної норми наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.
За змістом ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
Під поняттям «мінімальна заробітна плата» слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (ст.1 ЗУ «Про оплату праці»). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Суд враховує, що позивачу було визначено розмір відшкодування виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, а не виходячи з мінімальної заробітної плати.
При цьому, збільшення розміру заробітної плати (шляхом підвищення коефіцієнтів) працівника за посадою, на якій потерпілий працював на час завдання шкоди, є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 1208 ЦК України, для збільшення розміру відшкодування шкоди.
Таким чином, законом передбачено право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я або смертю.
Сам розрахунок позивача відповідачем не оспорювався, а тому суд приймає даний розрахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 1205 Цивільного кодексу України у разі припинення юридичної особи, зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
Враховуючи, що правонаступником військової частини НОМЕР_3 є військова частина НОМЕР_1 , а тому і стягнення повинні проводитися із військової частини НОМЕР_1 .
Щодо вимог виконання зобов`язань виплати військової частиною НОМЕР_1 покласти на Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Хмельницькому, то в цій частині слід відмовити, у зв`язку із наступним.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Відповідно до статті 1 Закону № 1105-XIV страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; а за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.
Статтею 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України. Страхові виплати складаються також із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
Статтею 37 Закону № 1105-XIV передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім`ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.
Згідно зі статтею 38 Закону № 1105-XIV ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.
Відповідно до частин другої, третьої статті 42 цього Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Отже, вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, слід виходити із вимог статей Закону № 1105-XIV у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (№ 6-59цс11), 19 грудня 2011 року (№ 6-74цс11), 7 листопада 2012 року (№ 6-131цс12).
За положеннями зазначеного Закону у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних із виконанням ними трудових обов`язків.
Разом з тим, щодо застосування до спірних правовідносин норм ЦК України, суд виходить з такого.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.
А відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм слід дійти висновку про те, що особа, якій заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, та збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати.
За таких обставин у справі, належним відповідачем у справі є військова частина НОМЕР_1 , оскільки до моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Фонд не мав обов`язку перед позивачем здійснювати страхові виплати та те, що саме з вини військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , стався нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.10,11,60,88,212,213,214,215 ЦПК України, на підставі ст. 1208 ЦК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягувати з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти по відшкодуванню втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров`я з 01.03.2016 року у розмірі 1537,85 грн. щомісячно та безстроково.
В іншій частині відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя