АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1318/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/1355/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Захарчука Ю.В.; представника відповідача - Цвітівського сільського голови Крижанівського І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Захарчука Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Цвітівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про визнання незаконним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Цвітівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету ради від 23 січня 2014 року №4, яким їй відмовлено у наданні дозволу на встановлення водяного насосу для подачі води у її власний будинок з громадської криниці по АДРЕСА_1. Вважаючи, що даним рішенням сільська рада порушила її права на користування криницею, позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року в позові ОСОБА_1 до Цвітівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про визнання незаконним рішення від 23 січня 2014 року №4 «Про розгляд заяви ОСОБА_1.» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, адвокат Захарчук Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу, наголошує, що суд першої інстанції неправильно витлумачив ст.47 Водного кодексу України у частині забору води з водних об'єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць, оскільки забір води насосом заборонено здійснювати тільки з водних об'єктів, до яких криниця не відноситься. А також суд не зазначив нормативно-правовий акт, яким заборонено забір води насосом з криниці загального користування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду - законним та обгрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що криниця по АДРЕСА_1 є громадською криницею загального водокористування. Жителі цієї вулиці, у тому числі і позивач, користуються даною криницею. Позивач здійснює забір води із спірної криниці за допомогою водяного насосу, котрий подає воду безпосередньо до її господарства. Інші водокористувачі заперечують використання насосу, посилаючись на забруднення ним води у криниці та зменшення рівня води.

У січні 2014 року позивач звернулась у сільську раду із заявою про надання дозволу на встановлення водяного насосу для подачі води до свого господарства.

23 січня 2014 року рішенням №4 виконавчого комітету Цвітівської сільської ради відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на встановлення у громадській криниці водяного насосу для подачі води у її власний будинок.

Виконавчий комітет прийняв зазначене рішення з урахуванням думки інших водокористувачів - сусідів позивача, котрі користуються даною криницею і заперечують встановлення насосу, посилаючись на створення незручностей для забору ними води із спірної криниці, забруднення криниці мастилами насоса, зменшенням води у криниці.

30.06.2016 року Бучацьким міжрайонним відділом державної установи "Тернопільський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" проведено аналіз питної води із вказаної криниці. Результат: "Вказаний взірець води питної по досліджуваних показниках не відповідає вимогам ДСан ПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, придатної до споживання людиною" по показниках окислювальності.

Жителями АДРЕСА_1 в присутності сільського голови Крижанівського І.М. 10.07.2016 року складено акт обстеження спірної криниці, яким виявлено несправний насос із явними ознаками пошкодження через тривалий час його використання, частково розкомплектований, нижня частина якого протерта, у зв'язку з чим спостерігався витік у криницю рідини із запахом нафтопродуктів.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ст.66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі.

Відповідно до ст.10 Водного кодексу України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, встановлення правил загального користування водними об'єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу.

Статтею 44 ВК України передбачено, що водокористувачі зобов'язані економно використовувати водні ресурси, дбати про їх відтворення, не допускати порушення прав, наданих іншим водокористувачам.

Відповідно до ст. 46 ВК України використання води може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Так, водокористувачі мають право на загальне і спеціальне використання водних ресурсів, вимагати від власника водного об'єкта або водопровідної системи підтримання належної якості води, споруджувати гідротехнічні та інші водогосподарські об'єкти, робити їх реконструкцію і ремонт, передавати воду іншим водокористувачам. Права останніх щодо використання водних ресурсів можуть бути обмежені, а умови водокористування змінені власниками водних об'єктів, місцевими радами, державними екологічними, санітарними та іншими органами в разі маловоддя, загрози виникнення епідемій та епізоотій, в інших, передбачених законодавством, випадках.

Забір води з криниць згідно із частиною 1 ст. 47 ВК України відноситься до загального водокористування.

Згідно ст.47 ВК України загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об'єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць) безкоштовно, без закріплення водних об'єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів. Місцеві ради зобов'язані повідомляти населення про встановлені ними правила, що обмежують загальне водокористування.

Статтею 95 Водного кодексу України встановлено, що усі води (водні об'єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров'ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об'єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об'єктам), може бути припинена за рішенням суду.

Відповідно до ст.109 цього Кодексу спори з питань використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів розглядаються місцевими радами, судом або третейським судом у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод, здійснення контролю за якістю питної води, охорони зелених насаджень і водойм.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з тих обставин, що оспорюване рішення виконавчого комітету сільської ради прав позивача не порушує, а тому відсутні підстави, з мотивів, зазначених позивачем, для визнання такого рішення незаконним.

Колегія суддів вважає даний висновок суду вірним, оскільки матеріалами справи: висновком Бучацького міжрайонного відділу державної установи "Тернопільський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України", актом обстеження спірної криниці підтверджено, що подальше використання ОСОБА_1 спірного насосу для постачання води для свого господарства негативно впливає на якість води у криниці, порушує права інших водокористувачів на безпечне для здоров'я і життя навколишнє природне середовище.

Підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Захарчука Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун