Справа № 473/1655/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1, представника стягувача ОСОБА_2, державного виконавця Фурдуй П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з такою скаргою в якій вказував, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року його зобов'язано забезпечити ОСОБА_4 безперешкодний доступ до житлового будинку №3-А по пров. Радіщева в м. Вознесенську Миколаївської області шляхом передачі їй комплекту ключів до замків від вхідних дверей до будинку та від воріт до будинку та стягнуто 121,80 грн. судових витрат.

На підставі рішення стягувач отримала виконавчий лист.

16 січня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 19 травня 2016 року боржнику надано строк для самостійного виконання рішення в строк до 25 травня 2016 року.

В зв'язку з невиконання ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 04 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 170 грн. та надано додатковий строк для виконання рішення до 11 липня 2016 року.

В зв'язку з повторним невиконанням ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 14 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 340 грн.

Заявник стверджував, що стягувач тривалий час знаходиться за межами України в зв'язку з чим була відсутня можливість виконання ОСОБА_3 судового рішення. Вказана обставина була доведена до відома, проте не врахована виконавцем під час винесення постанови про накладення штрафу. В зв'язку з цим вважав безпідставним винесення відносно нього оскаржуваної постанови від 14 липня 2016 року та просив про її скасування.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі заявника, його представник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. При цьому додатковою підставою для скасування оскаржуваного рішення зазначала відсутність такої ознаки як «повторність невиконання рішення».

Представник стягувача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вказуючи на те, що стягувач дійсно знаходиться за межами України, проте він, як представник стягувача, міг самостійно прийняти виконання від боржника, який мав інформацію, необхідну для виконання. Незважаючи на це боржник безпідставно ухилявся від виконання судового рішення, що вказує на обгрунтованість накладення на нього штрафу.

Державний виконавець Фурдуй П.В в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вказуючи на те, що стягувач дійсно знаходиться за межами України, проте має представника у виконавчому провадженні, який має повноваження на прийняття виконання. Незважаючи на це, боржник без наявності поважних причин не виконав судове рішення, що стало підставою для накладення на нього штрафу. Тому вимоги скарги вважав безпідставними, а оскаржувану постанову такою, що винесена у повній відповідності з вимогами закону.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі заявника та стягувача, оскільки матеріали містять достатньо відомостей про обставини справи.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1, представника стягувача ОСОБА_2, державного виконавця Фурдуй П.В., дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження (№ЄДРВП 49818980) про зобов'язання ОСОБА_3 вчинити певні дії на користь ОСОБА_4, суд прийшов до наступного.

1) В частині розгляду скарги в порядку цивільного судочинства:

Як роз'яснив Верховний Суд України в своїх постановах від 11 листопада 2015 року по справі №6-2187цс15, від 24 лютого 2016 року по справі №6-3077цс15, від 16 березня 2016 року по справі №6-30цс16 оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу, винесених в процесі виконання судового рішення в цивільній справі, здійснюються відповідно до порядку, встановленого розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України, тобто в порядку цивільної юрисдикції.

2) В частині вимог скарги:

Судом встановлено, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року ОСОБА_3 зобов'язано забезпечити ОСОБА_4 безперешкодний доступ до житлового будинку №3-А по пров. Радіщева в м. Вознесенську Миколаївської області шляхом передачі їй комплекту ключів до замків від вхідних дверей до будинку та від воріт до будинку та стягнуто 121,80 грн. судових витрат.

На підставі рішення стягувач отримала виконавчий лист.

16 січня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 19 травня 2016 року боржнику надано строк для самостійного виконання рішення в строк до 25 травня 2016 року.

В зв'язку з невиконання ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 04 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 170 грн. та надано додатковий строк для виконання рішення до 11 липня 2016 року.

В зв'язку з повторним невиконання ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 14 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 340 грн.

Аналізуючи доводи заявника, суд виходить з наступного.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Закон встановлює гарантії прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Зокрема під час примусового виконання рішення державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону).

Закон також дає виконавцю право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у передбачених випадках (п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону).

Згідно ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 75 Закону).

Згідно ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що листом від 19 травня 2016 року боржнику надано строк для самостійного виконання рішення в строк до 25 травня 2016 року.

26 травня 2016 року представник боржника письмово повідомила державного виконавця про неможливість виконання судового рішення в зв'язку з перебуванням стягувача за межами України.

Листом від 30 травня 2016 року виконавець повідомив представника боржника про наявність у стягувача представника, який має повноваження на прийняття виконання. Інформації щодо особи представника стягувача, який має повноваження на прийняття виконання, лист-відповідь не містить. Не містить лист-відповідь й інформації щодо можливості та порядку отримання цих відомостей боржником (його представником).

В подальшому в зв'язку з невиконання ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 04 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 170 грн. та надано додатковий строк для виконання рішення до 11 липня 2016 року.

В зв'язку з повторним невиконання ОСОБА_3 рішення постановою виконавця від 14 липня 2016 року на нього накладено штраф у розмірі 340 грн.

Інших дій щодо виконання рішення виконавцем здійснено не було.

Таким чином виконавець не вжив достатніх заходів, необхідних для належного виконання судового рішення, належним чином не відреагував на звернення представника боржника про наявність поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення, не надав достатньої для виконання інформації, що унеможливило виконання у встановлений виконавцем строк.

Крім цього відсутня ознака повторності невиконання боржником рішення без поважних причин, оскільки ухвалою суду від 09 серпня 2016 року постанову від 04 липня 2016 року про накладення на боржника первісного штрафу було скасовано, тобто на ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 89 Закону фактично за перше порушення накладено стягнення в подвійному розмірі, в тому числі в розмірі, що перевищує встановлений ч. 1 ст. 89 Закону максимальний обсяг його відповідальності.

В зв'язку з наведеним накладення на ОСОБА_3 штрафу в розмірі 340 грн. не можна визнати законним, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209-210, 383-387 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про накладення штрафу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_5 від 14 липня 2016 року про накладення штрафу в розмірі 340 грн. (у виконавчому провадженні (№ЄДРВП 49818980) щодо виконання заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, заборону вчиняти певні дії).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які не брали участь в розгляді справи протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: О.В.Вуїв