Ухвала

іменем України

10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, штрафних санкцій, збитків, зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та, збільшивши і уточнивши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 1 747 912 грн безпідставно отриманих грошових коштів, 127 920 грн витрат, понесених на ремонт квартири, 475 850 грн інфляційних втрат та 3 % річних, витребувати належне йому майно, яке залишилось у квартирі.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що у травні 2012 року між ним та ОСОБА_7 досягнуто домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 яку відповідач отримав за договором пайової участі у будівництві від 01 лютого 2008 року, укладеним з ТОВ фірма «Консоль ЛТД».

На підтвердження чого 7 червня 2012 року позивач передав ОСОБА_8, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_7, 10 000 доларів США авансу.

16 червня 2012 року сторони уклали попередній договір уступки права вимоги, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між ним та товариством, або договір уступки права вимоги відповідно до якого передати позивачу своє право вимоги щодо об'єкта будівництва, згідно з договором про пайову участь у будівництві.

За цим договором позивач передав відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 30 000 доларів США, а 8 серпня 2012 року та 4 листопада 2012 року сплатив відповідачу авансові платежі у сумі 8 000 доларів США, 25 000 доларів США та 165 440 грн, що підтверджується відповідними розписками.

Крім того, позивач почав проводити у квартирі ремонтні роботи, за згодою відповідача, а 19 листопада 2012 року уклав договір про надання комунальних послуг.

Однак у визначений попереднім договором строк основний договір укладений не був, а позивач дізнався, що попередній договір є нікчемним, оскільки укладений без згоди забудовника та без погашення всієї заборгованості пайщиком.

Після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію 2 квітня 2013 року право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_8

У лютому 2014 року відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 224 700 грн упущеної вигоди та 21 156 грн збитків за відновлювальний ремонт квартири, та на користь ОСОБА_7 124 800 грн упущеної вигоди.

На обґрунтування своїх вимог посилались на ті обставини, що відповідач ухилився від укладення основного договору, не сплатив передбачені договором грошові кошти, самовільно захопив квартиру, здійснив перепланування і квартира потребує відновлювального ремонту, а відповідачі не мали змоги здавати її в оренду та не отримали відповідний прибуток, просили задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 33 000 доларів США, що становить 678 480 грн, та 165 440 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимогскасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржуються, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США та 242 100 грн передані позивачем за наявності договірних відносин між сторонами, тобто за наявності зобов'язальних відносин, що виключає можливість стягнення цих коштів як безпідставно набутих, а відповідних позовних вимог позивачем не заявлено, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Оскільки основний договір між сторонами укладений не був і дія попереднього договору припинилась 01 серпня 2012 року, грошові кошти передані відповідачу після цього є такими, що набуті ним без відповідної правової підстави, тому підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Крім того, між сторонами відсутні грошові зобов'язання, позивач не надав доказів на підтвердження перебування у квартирі його речей, правомірності вселення у квартиру та проведення ремонту за згодою відповідачів, тому підстав для стягнення 3 % річних, повернення речей та стягнення витрат на ремонт і задоволення позову в цій частині немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи у їх задоволенні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що грошові кошти отримані відповідачем на виконання умов попереднього договору, тому немає підстав вважати, що вони є такими, що безпідставно набуті, і ст. 1212 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягає, а позовних вимог про застосування наслідків невиконання сторонами зобов'язань за попереднім договором (ст. 635 ЦК України) позивачем не заявлено.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_6 не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Цим вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 01 лютого 2008 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_7 укладено договір пайової участі у будівництві на проектування, будівництва та введення у експлуатацію готельного комплексу в смт Партеніт.

03 березня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору пайової участі щодо зміни дати виділення в натурі долі об'єкта будівництва та конкретизація об'єкта у вигляді двокімнатних апартаментів № 23 на п'ятому поверсі, загальною площею 75,7 кв. м у корпусі АДРЕСА_1

16 червня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено попередній договір, за яким відповідач у строк до 1 серпня 2012 року взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між товариством та ним, або договір уступки права вимоги, відповідно до якого передати позивачу належне йому право вимоги щодо об'єкта будівництва, згідно з договором про пайову участь у будівництві, а позивач зобов'язався прийняти його та сплатити відповідачу 151 400 доларів США.

На виконання цього договору 07 червня 2012 року позивач передав відповідачу 10 000 доларів США, що було оформлено розпискою та зазначено у попередньому договорі, та 242 100 грн, які позивач передав у момент укладення попереднього договору, про що вказано у п. 2 договору.

Згідно з наданими розписками ОСОБА_7 отримав від позивача: 8 серпня 2012 року - 8 000 доларів США, 4 листопада 2012 року - 25 000 доларів США та 165 440 грн.

Однак у визначений попереднім договором строк основний договір укладений не був, відповідач отримані грошові кошти не повернув та 2 квітня 2013 року право власності на квартиру оформлено за ОСОБА_8, про що видано відповідне свідоцтво про право власності.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування та встановлення обставин справи, перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. ст. 10, 213, 214, 303 ЦПК України), зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

Не перевірив доводів позивача про те, що між ним та відповідачем був укладений попередній договір уступки права вимоги, на виконання якого він передав йому грошові кошти, однак він не виконаний і грошові кошти йому не повернуті та зберігаються відповідачем без відповідної правової підстави, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не встановив підстав заявленого позову та відповідних обставин справи, не визначився із характером відносин, що склалися між сторонами, та нормами матеріального права, які їх регулюють.

Не з'ясував, на якій правовій підставі та у зв'язку з чим позивач передав відповідачу належні йому грошові кошти, не перевірив правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення переданих позивачем коштів як безпідставно набутих, не навів відповідних мотивів, а пославшись на те, що ст. 1212 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягає, а позовних вимог про застосування наслідків невиконання сторонами зобов'язань за попереднім договором (ст. 635 ЦК України) не було заявлено, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6, ухвалив рішення в цій частині з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_6 потрібно скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко