Справа №486/1192/16-ц 29.12.2016 29.12.2016 29.12.2016
Провадження №22-ц/784/2870/16
Справа №486/1192/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2870/16 Головуючий першої інстанції Франчук О.Д.
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У хвала

Іменем України

29 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року про забезпечення позову, постановлену за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, застосування правових наслідків недійсності правочину та зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії,

встановила:

04 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або Банк), який обґрунтовував наступним.

11 вересня 2007 року він уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № NKUCG00000148, за умовами якого Банк надав, а він взяв кредит на будівництво будинку у розмірі 44 000 доларів США під зворотне зобов'язання повернути його частинами до 10 вересня 2017 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених в кредитному договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором на підставі посвідченого нотаріально договору іпотеки він передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на невідповідність умов кредитного договору вимогам цивільного законодавства України та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, зобов'язати приватного нотаріуса виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - предмета іпотеки та застосувати наслідки недійсності правочину, застосувавши односторонню реституцію, а саме зобов'язати Банк повернути сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо.

На підставі цього позову, 09 листопада 2016 року ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області відкрито провадження у справі.

08 листопада 2016 року ОСОБА_2 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій посилаючись на запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів, просив:

- заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб та реєстрації, перереєстрації, внесення змін в реєстраційні дані щодо право власності всього рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2;

-2-

- заборонити Реєстраційній службі України здійснювати будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна, яке належить позивачу.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2

ПАТ КБ «ПриватБанк» подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що вона є підставною.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначеним положенням закону та роз'ясненням ухвала суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, посилаючись на невідповідність умов кредитного договору вимогам цивільного законодавства України та Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак і забезпечення виконання зобов'язань іпотекою, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Постановляючи ухвалу про заборону ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб та реєстрації, перереєстрації, внесення змін в реєстраційні дані щодо право власності всього рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачу та заборону Реєстраційної службі України здійснювати будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна, яке належить позивачу, суд не врахував, через невизначеність та неконкретність таких заходів забезпечення позову, що вжиті ним заходи забезпечення позову не гарантують можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, а тому не можуть бути застосовані як захід забезпечення заявлених позивачем вимог.

При цьому, клопотання апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуваним судовим рішенням спір по суті заявлених вимог не вирішено. До того ж, не встановлено підстав закриття провадження у справі, що передбачені ч. 2 ст. 205 ЦПК України.

З врахуванням викладеного, оскаржувана ухвала районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК України, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з постановлянням нової ухвали про відмову в забезпеченні позову.

-3-

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року скасувати та постановити нову.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення його позову шляхом накладення заборони ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб та реєстрації, перереєстрації, внесення змін в реєстраційні дані щодо права власності всього рухомого та нерухомого майна та заборони Реєстраційній службі України здійснювати будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_4